ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р.	Справа № 644/8715/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Шевченко С.В., м. Харків, повний текст складено 09.03.26 у справі № 644/8715/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Індустріального районного суду міста Харкова з позовом до Інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Гармаша Павла Юрійовича (далі - відповідач 1), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Харківській області, відповідач 2), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3164978 від 30.09.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі інспектором Управління патрульної поліції роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітаном поліції Гармашем Павлом Юрійовичем, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень 00 копійок, справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.09.2024 об 11:47 год. інспектором УПП роти УПП батальйону УПП в Харківській області капітаном поліції Гармашом П.Ю. у відношенні ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕНА №3164978, відповідно до якої 10.09.2024 о 22:50 за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 89в водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Multivan, н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, при цьому він був позбавлений права керування транспортними засобами та не мав при собі чинного полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів. Проте, як зазначає позивач, вищевказана інформація повністю не відповідає дійсності, оскільки зазначені дії, а саме порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) не були ним вчинені. ОСОБА_1 зазначив, що 10.09.2024 о 22:50 год. він не керував транспортним засобом Volkswagen Multivan, н.з. НОМЕР_1 . 
Позивач також зауважив, що надані відповідачем відеозаписи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував за кермом та не містять жодних доказів руху транспортного засобу Volkswagen Multivan, н.з. НОМЕР_1 . В порушення вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), спірна постанова не містить відомості про технічний запис, яким було здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняти його у якості належного доказу по справі. Також постанова не містить жодного доказу вини позивача. 
Зауважив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення сама по собі не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у встановленому законом порядку, який у відношенні до позивача було порушено. Отже, оскаржувану постанову не може бути визначено належним, допустимим та достовірним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
У поданому до суду відзиві представник УПП в Харківській області проти позову заперечував. Посилався на те, що оскаржувана постанова була ухвалена на підставі зібраних доказів, а саме: пояснень сторін, свідків, схеми ДТП, відеозаписів. Зауважив, що в даному випадку, оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог КУпАП. Під час розгляду справи поліцейський з`ясував, що саме позивач вчинив адміністративне правопорушення, а також з`ясував всі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи та правильної кваліфікації. Вважає, що підстави для скасування постанови ЕНА №3164978 від 30.09.2024 відсутні. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 було замінено первісних відповідачів Інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Гармаша Павла Юрійовича та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.
Департаментом патрульної поліції було подано відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що оцінюючи в сукупності матеріали справи, пояснення сторін, свідків, схему ДТП, відеозаписи, інспектором УПП в Харківській області ДПП Гармашом П.Ю. в межах своєї компетенції та повноважень було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно позивача та притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП за те, що ОСОБА_1 10.09.2024 о 22:50 год. у м. Харків по вул. Роганська, 89В керував автомобілем Volkswagen Multivan, н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, не мав чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів. За результатами розгляду було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024. Вважає, що під час розгляду справи поліцейський з`ясував всі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи та правильної кваліфікації, а отже підстави для скасування постанови серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024 відсутні. 
Департаментом патрульної поліції було подано додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, станом на 10.09.2024 підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 у справі № 643/951/23, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13.12.2023. Крім того, вказаний факт визнається і самим позивачем та не спростовується його представником.
Разом з тим, позивач в позовній заяві та в судових засіданнях заперечує факт керування транспортним засобом Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 10 вересня 2024 року о 22:50. Зі слів позивача, його представника, а також з пояснень, які додані до оскаржуваної постанови, останній зазначив, що транспортним засобом він не керує та не керував, на автомобілі Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 в цей день їздив його брат, ОСОБА_2 . Приблизно о 22:30 год. позивач забрав ключі від авто та пішов додому. Потім повернувся до авто, щоб забрати речі, які брат залишив в машині. Щодо ДТП останній наполягає на тому, що ніякої ДТП не було, ані його авто, ані т.з. Renault Megan д.н.з. НОМЕР_2 пошкоджень завдано не було. Брат позивача ОСОБА_2 надав пояснення, схожі до пояснень позивача. Зокрема ОСОБА_2 вказав, що 10 вересня 2024 приблизно о 22:30 год. він припаркував т.з. Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 у дворі по вул. Роганська 89. На даному авто він їздить один з грудня 2023 року по сьогоднішній день. Після того як останній припаркував авто, він віддав ключі братові ОСОБА_1 та поїхав додому за адресою АДРЕСА_1 .
Доводячи правомірність винесення оскаржуваної постанови відповідач звернув увагу на наступне:
По - перше, відповідно до протоколу ЕПР 1 №139843 від 30.09.2024 ДТП за участю водія ОСОБА_1 відбулась о 22:50 год. 10.09.2024. Також згідно схеми місця ДТП, ЕО №12139, яка наявна в матеріалах справи, ДТП сталась 10.09.2024 о 22:50 год. Вказане, на думку відповідача, свідчить про те, що у брата позивача не було ключів від авто Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже останній не був водієм у період часу з 22:30 по 22:50 включно. Тож цілком логічно, що ДТП сталась саме з вини позивача.
По - друге, виклик на лінію 102 надійшов 10.09.2024 о 22:53 год., що підтверджується карткою виклику з ІКС «ІПНП». У картці виклику наступна інформація: « ОСОБА_3 повідомив, що 10.09.2024 приблизно о 17 год. 30 хв. припаркував свій Renault Megan ДНЗ. НОМЕР_2 за адресою м. Харків, вул. Роганська, 89В та пішов до дому та приблизно о 22 год. 52 хв. йому зателефонував знайомий та повідомив, що водій на вигляд 40 - 45 років на великій швидкості на авто Volkswagen Meltivan д.н.з. НОМЕР_1 заїхав в прибудинкову територію та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Renault Megan ДНЗ. НОМЕР_2 . Вийшовши з дому, гр. Прохор побачив механічні пошкодження заднього бамперу свого авто та в авто Volkswagen Meltivan ДНЗ. НОМЕР_1 перебував водій з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого невідомий водій перебував в стані алкогольного сп`яніння та втік з місця події до другого під`їзду буд. АДРЕСА_2 . За базами мвс встановлено водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає АДРЕСА_3 , але двері не відчинив та на телефонні дзвінки не відповідає. Від гр. Прохор та свідка події відібрано пояснення, складено схему дтп. Свідок події має відеозапис події на телефоні та надасть за вимогою. Матеріали направлено до відділу ДТП на доопрацювання».
По - третє, свідок ОСОБА_4 в поясненнях зазначив, що в 22:50 год. він став свідком ДТП автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 з іншим автомобілем д.н.з. НОМЕР_3 . Крім того, ОСОБА_4 в поясненнях від 18.09.2024 вказав, що 18.09.2024 він був запрошений до будівлі управління патрульної поліції за адресою вул. Шевченка, 26 для надання пояснень. Одночасно йому було показано відеозапис співробітником поліції Павлом Гаримашем, на якому він опитує громадянина, який назвався ОСОБА_1 , у якому він чітко впізнав вищезазначеного водія. Volkswagen Meltivan д.н.з. НОМЕР_1 , що скоїв ДТП з автомобілем Renault Megan НОМЕР_2 10.09.2024 в 22:50 год. В даному випадку свідок ОСОБА_5 не є зацікавленою особою, не є власником авто, яке постраждало внаслідок ДТП. Натомість ОСОБА_2 , зі слів позивача, є його братом, що може свідчити з його боку про певну зацікавленість у вирішенні даної справи.
По - четверте, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що останній мешкай за адресою: АДРЕСА_4 (після перейменування - вул. Бригади Хартія), а ДТП відбулась за адресою АДРЕСА_5 . Як вбачається із сервісу Google Maps https://www.google.com/maps відстань між зазначеними адресами становить 5-6 км, що приблизно дорівнює 1 годину пішки або 35 хв. на транспорті загального користування або 11 хв. на авто. Вказаний вище факт свідчить про те, що залишаючи ключ від авто позивача ОСОБА_2 не міг би за такий досить короткий проміжок часу стати учасником ДТП, тож цілком очевидно і логічно, що ДТП сталась за участі позивача ОСОБА_1 .
По - п`яте, в схемі місця ДТП зазначено, що т.з. Renault Megan д.н.з. НОМЕР_2 зазнав пошкодження заднього бамперу, а також є царапини на багажнику. З фото та відео записів наявних в матеріалах справи вказані вище факти повністю підтверджуються.
По - шосте, розглядаючи протокол серії ЕПР 1 №13984 від 30.09.2024 за ст. 124 КУпАП та протокол ЕПР 1 № 139863 від 30.09.2024 за ст. 122-4 КУпАП, Орджонікідзевський районний суд м. Харкова виніс постанову від 18.12.2024 у справі №644/8482/24 про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. 
На переконання відповідача, наведені вище обставини свідчать про те, що саме ОСОБА_1 10 вересня 2024 о 22:50 год. керував т.з. Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, при цьому не мав полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів та будучи позбавлений права керування.
Щодо розгляду справи, відповідач зауважив, що ОСОБА_1 20.09.2024 було направлено повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області ДПП вих. №642з/41/14/02-2024 рекомендованим листом №0600964689650, що підтверджується реєстром поштових відправлень. Станом на 30.09.2024 з відомостей, які містяться на сайті АТ «Укрпошта» було встановлено, що позивач вказане вище запрошення отримав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, проте не з`явився. Під час розгляду справи поліцейський з`ясував, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а також з`ясував всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи та правильної кваліфікації. За результатом розгляду справи було винесено постанову серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024. Вказана постанова була направлена позивачу рекомендованим листом №0600968538834. В ході судового розгляду було зроблено запит до АТ «Укрпошта» про надання інформації щодо отримання або повернення поштових відправлень №0600964689650 та № 0600968538834. 17.02.2026 від АТ «Укрпошта» надійшов лист про те, що інформація стосовно поштових відправлень 0600964689650 від 20.09.2024 та 0600968538834 від 02.10.2024 в автоматизованій системі відстеження Укрпошти відсутня, оскільки вони були прийняті до пересилання більше ніж пів року.
Враховуючи вказане вище, відповідач вважає, що в даному випадку постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.
Рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 09.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.03.2026 у справі №644/8715/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про неможливість допиту свідків через відмову відповідача є необґрунтованим, оскільки та відмова була зумовлена тривалим затягуванням справи та неналежним виконанням судом своїх процесуальних обов`язків щодо виклику свідків. Суд першої інстанції, не надіславши повістку та не вирішивши клопотання належним чином, фактично створив умови, за яких участь свідків стала неможливою, помилково переклавши обов`язок забезпечення явки свідків виключно на відповідача. Такий підхід суду порушує принцип змагальності сторін та суперечить нормам процесуального права.
Зауважив, що Єдиним аргументом позивача було те, що він заперечував факт керування транспортним засобом Volkswagen Multivan, д.н.з. НОМЕР_1 10 вересня 2024 року о 22:50 год.
Доводячи правомірність винесення оскаржуваної постанови, та протиправність рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 09.03.2026 у справі №6448715/24, відповідачем на підтвердження правомірності постанови серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024 було надано до суду першої інстанції такі докази: відомості з ІПНП про отримання виклику на 102 - ДТП без травмованих (картка виклику); рапорти поліцейського Сафронової М. від 10.09.2024 та від 16.09.2024; схема місця ДТП; пояснення свідка ОСОБА_4 від 10.09.2024 та від 18.09.2024; пояснення гром. ОСОБА_3 від 10.09.2024 та 18.09.2024; пояснення гром. ОСОБА_2 від 13.03.2024; пояснення гром. ОСОБА_1 від 17.09.2024; фото та відеозаписи; повідомлення про запрошення до УПП в Харківській області ДПП; відомості з сайту МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування; постанова Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 у справі №643/951/23; постанова Харківського апеляційного суду від 13.12.2023 у справі №643/951/23; протокол серії ЕПР1 №139843 від 30.09.2024 за ст. 124 КУпАП; протокол серії ЕПР1 №139863 від 30.09.2024 за ст. 122-4 КУпАП; постанова Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.02.2024 у справі №644/8482/24.
Вважає, що оцінюючи в сукупності докази суд першої інстанції не звернув увагу на розбіжність у часі, яка є досить суттєвою для вирішення даної справи. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які містилися в матеріалах справи. В основу оскаржуваного рішення було покладено виключно пояснення, надані позивачем, проте не зазначено мотиви відхилення інших доказів, наданих ДПП. 
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, яке прийнято без повного з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, без дослідження всіх наявних у справі доказів, з порушенням норм матеріального права, а тому є підстави для його скасування. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що посилання представника ДПП на те, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які містилися в матеріалах справи є безпідставними. Суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 09.03.2026 у справі №644/8715/24 прийнято у відповідності до закону та не підлягає скасуванню. 
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.09.2024 інспектором УПП рота УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітаном поліції Гармаш Павлом Юрійовичем було складено постанову серії ЕНА №3164978, відповідно до якої 10.09.2024 о 22:50 за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 89в водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Multivan н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, не мав чинного поліса ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів та будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів, чим порушив п. 2.1. а ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 126 КУпАП. На ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.
У графі "До постанови додаються" зазначено: рапорт поліцейського, пояснення водія (особи), пояснення свідків, учасників ДТП, схема місця ДТП, інші матеріали справи, фото, відеозаписи. 
Непогодившись з постановою серії ЕНА № 3164978, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення на підставі постанови серії ЕНА №3164978 від 30.09.2024. Суд зауважив, що з відеозаписів, на які посилається відповідач, як на доказ події правопорушення та складу в діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, неможливо дійти до обґрунтованого висновку про керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Відеозапис, який був зроблений на місці ОСОБА_3 не містить ні звуку, ні чіткого зображення обличчя особи, що б давало можливість почути про що йде розмова та ідентифікувати її учасників. Натомість матеріали справи містять пояснення ОСОБА_6 та його брата Олексія про те, що 10.09.2024 саме останній керував транспортним засобом Фольксваген Мультіван, н.з. НОМЕР_1 . 
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон №3353-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до підпунктів «а», «б», «ґ» пункту 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону №3353-XII, а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень, а відтак у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.
Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
З матеріалів справи судом встановлено, що 30.09.2024 інспектором УПП рота УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітаном поліції Гармаш Павлом Юрійовичем було складено постанову серії ЕНА №3164978, відповідно до якої 10.09.2024 о 22:50 за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 89в водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Multivan н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, не мав чинного поліса ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів та будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів, чим порушив п. 2.1. а ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 126 КУпАП. На ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.
Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною 4 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 у справі №643/951/23, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13.12.2023 було визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Тобто на момент винесення оскаржуваної постанови у даній справі (30.09.2024) позивач був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік (до 03.11.2024).
Вказані обставини сторонами не заперечуються. 
Продовжуючи перегляд справи колегія суддів зазначає, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (пункт 1.10 ПДР).
Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в пункті 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Окрім того, Верховний Суд в постанові від 20.02.2019 у справі №404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем до відзиву на позовну заяву надано докази адміністративного правопорушення, а саме: оптичний диск, який містить дві папки: відео та фото. В свою чергу папка відео містить п`ять файлів: відеозапис з ІD реєстратора 473194, відеозапис з ІD реєстратора 470168, відеозапис з ІD реєстратора 473196 та два відео з телефону. В свою чергу папка фото містить дев`ять фото. 
Надані відповідачем відеозаписи підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 КАС України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що нормою статті 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Так, частиною 3 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Однак, у спірній постанові серія ЕНА №3164978 у графі "До постанови додаються" зазначено: рапорт поліцейського, пояснення водія (особи), пояснення свідків, учасників ДТП, схема місця ДТП, інші матеріали справи, фото, відеозаписи. 
Отже, постанова не містить відомостей про технічні засоби, яким здійснено фото або відеозаписи. 
В контексті наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Тобто, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення з зазначенням його назви та серійного номеру. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
При цьому, згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У силу положень частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною 1 статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами 1, 2 статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.
При цьому, щодо наданих відповідачем до матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відеозаписів, колегія суддів зазначає, що надані відповідачем відеозаписи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував за кермом та не містять жодних доказів руху транспортного засобу Volkswagen Multivan, н.з. НОМЕР_1 . Так, відеозапис з ІD реєстратора 473194 містить події, які відбувалися 17.09.2024 в приміщенні управління патрульної поліції. Відеозаписи з ІD реєстратора 470168 та з ІD реєстратора 473196 містять події, які відбувалися 10.09.2024, однак на них зафіксовано автомобіль Volkswagen Multivan державний номерний знак НОМЕР_1 який перебуває у нерухомому стані, припаркований, водій відсутній. Відеозаписи з телефонів не містять ні звуку, ні чіткого зображення, що б давало можливість почути про що йде розмова та ідентифікувати учасників події. З цих відеозаписів неможливо встановити дату та час. Окрім цього, на цих відеозаписах також зафіксовано транспортний засіб Volkswagen Multivan державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у нерухомому стані, припаркований. 
Колегія суддів зазначає, що встановлення факту керування транспортним засобом є визначальним для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, яка полягає у керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Порушення ПДР України, за що передбачена відповідальність за статтею 126 КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, перелік яких наведений у статті 251 цього Кодексу.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Відповідачем до матеріалів справи не надано жодних відеозаписів, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували факт керування позивачем транспортним засобом у спірний час.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на часовий проміжок часу між 22:30 год. та 22:50 год., а також на відстань між місцем проживання ОСОБА_2 та місцем події, оскільки такі не доказують винуватість ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач у своїх поясненнях від 17.09.2024 заперечував факт керування транспортним засобом у дату та час, зазначені у спірній постанові та зазначав, що після отримання ключів від автомобіля він лише забрав речі з транспортного засобу та пішов до дому, при цьому жодних дорожньо-транспортних пригод не вчиняв.
ОСОБА_2 у наданих поясненнях підтвердив, що саме він керував автомобілем до 22:30, після чого припаркував його та передав ключі ОСОБА_7 . 
Суд зазначає, що сам факт передачі ключів не є беззаперечним доказом того, що після цього транспортним засобом керував саме ОСОБА_7 .
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки такі мають ознаки суб`єктивного сприйняття та не можуть вважатися беззаперечними та достатніми доказами факту керування транспортним засобом саме позивачем. Зокрема, свідок ОСОБА_5 не бачив моменту, коли особа сідала за кермо транспортного засобу, а його подальша ідентифікація позивача відбулась після демонстрації відеозапису працівником поліції, що могло вплинути на об`єктивність сприйняття. За таких обставин ідентифікація особи водія лише на підставі візуального сприйняття свідками, тим більше за умов обмеженого освітлення, не може вважатися достовірною. 
Надані матеріали, зокрема протоколи за статтями 124, 122-4 КУпАП, схема місця ДТП, рапорти працівників поліції та відомості ІПНП про отримання повідомлення на лінію «102», самі по собі не є належними та достатніми доказами факту керування транспортним засобом саме позивачем у розумінні частини 4 статті 126 КУпАП. Зазначені документи фіксують обставини події та її наслідки, однак не містять безпосереднього підтвердження того, що позивач у відповідний час здійснював керування транспортним засобом. За відсутності об`єктивних доказів, зокрема засобів відеофіксації чи інших беззаперечних даних, висновок про вчинення позивачем правопорушення ґрунтується на припущеннях.
Щодо посилань апелянта на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі №644/8482/24 про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, то колегія судді зазначає, що закриття провадження з цих підстав не є встановленням вини особи та не підтверджує факту вчинення адміністративного правопорушення саме цією особою. В даному випадку суд не вирішує питання вини по суті та не встановлює всі обставини правопорушення у повному обсязі. Правова позиція Верховного Суду, на яку посилається апелянт, лише вказує на те, що закриття справи за статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, однак це не означає, що така постанова підтверджує вину особи. Навпаки, вона не спростовує і не доводить її, а тому не може використовуватись як доказ вини у даній справі.
Щодо доводів апелянта про зазначення у рішення суду про допит в судовому засіданні ОСОБА_8 , який не мав жодного процесуального статусу у справі №644/8715/24 та не залучався судом ні як свідок, ні як третя особа, то колегія суддів зазначає, що зміст досліджених судом доказів свідчить, що суд фактично поклав в основу рішення пояснення саме ОСОБА_6 , а не ОСОБА_9 не залучався до участі у справі та не був присутній у судових засіданнях. Отже, згадка про допит ОСОБА_8 є виключно технічною помилкою, яка не вплинула на правильність висновків суду.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції принципу змагальності у зв`язку з невжиттям заходів щодо виклику свідків, оскільки апелянтом не доведено, яким саме чином наведені обставини вплинули або могли вплинути на правильність вирішення справи по суті. За відсутності встановленого впливу відповідних процесуальних порушень на законність і обґрунтованість судового рішення, підстави для його скасування з цих мотивів відсутні.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За приписами частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП
З огляду на встановлену судом недоведеність факту керування позивачем транспортним засобом у спірні дату та час, відсутні належні та допустимі докази порушення ним вимог п. 2.1 (а) ПДР.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №3164978 від 30.09.2024 не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнята без належного з`ясування всіх обставин справи, без достатніх та допустимих доказів і з порушенням принципів обґрунтованості та законності. З огляду на викладене, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З огляду на положення статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 09.03.2026 у справі № 644/8715/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий