ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 липня 2026 року справа №200/1512/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року (повне судове рішення складено 09 квітня 2026 року) у справі № 200/1512/26 (суддя в І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983 та здійснити перерахунок пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. 29.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою у якій просила повідомити про її страховий стаж. Листом відповідача від 26.11.2025 повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985, оскільки дата звільнення в рішенні І сесії сільської ради не співпадає з датою звільнення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983 та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 29.10.2025.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач звернулася із заявою від 06.04.2018 про призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 32 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви від 06.04.2018 № 2000 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.07.2018 № 056550000250 призначено пенсію по інвалідності згідно зі статтею 32 Закону № 1058-IV з 12.03.2018. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.09.1983: з 02.01.1984 по 08.04.1985, оскільки дата рішення про звільнення І сесії сільської ради 06.03.1985 не співпадає з датою звільнення 08.04.1985. З 02.10.2025 позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно Закону № 1058-IV згідно з заявою від 02.10.2025 № 7774.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
29.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила повідомити про її страховий стаж.
Листом відповідача від 26.11.2025 позивача повідомлено, що її страховий стаж складає 35 років 9 місяців 25 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983, оскільки дата звільнення в рішенні І сесії сільської ради від 06.03.1985 не співпадає з датою звільнення 08.04.1985.
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983 протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.
До набрання чинності Законом № 1058-IV порядок обчислення страхового стажу для призначення пенсій унормовувався Законом № 1788-XII.
Згідно вимог ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16 та іншими.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В листі від 26.11.2025 позивача повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983, оскільки дата звільнення в рішенні І сесії сільської ради від 06.03.1985 не співпадає з датою звільнення 08.04.1985.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983, суд зазначає наступне.
Станом на час оформлення трудової книжки позивача (21.09.1983), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.74 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Відповідно до п. п. 2.2 Інструкції № 162 у трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Аналогічні положення містяться в п. 6 Порядку № 656.
Згідно п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
29.07.93 наказом Міністерства праці України № 58 затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відповідно до запису № 3 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983, позивача 02.01.1984 прийнято на посаду секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради.
Згідно запису № 8, позивача 08.04.1985 звільнено із займаної посади секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради на підставі рішення І сесії сільської ради від 06.03.1985.
Суд зазначає, що спірні записи містить найменування посади і підпис особи, завірений печаткою підприємства.
Визначальним для вирішення цього спору є те, що інформація, зазначена в такому документі, є достатньою для встановлення періодів трудової діяльності позивача та первинних документів, на підставі яких записи були внесені до трудової книжки.
Не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містять всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.
Суд оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження її страхового стажу враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Суд звертає увагу, що розбіжність між датою звільнення, зазначеною у трудовій книжці (08.04.1985), та датою рішення сесії сільської ради (06.03.1985), не спростовує самого факту роботи позивача та не є підставою для неврахування стажу. Така розбіжність може свідчити лише про різні юридичні дати (дата рішення та дата фактичного звільнення).
Із протоколу розрахунку стажу форми РС-право від 12.03.2026 судом встановлено, що до страхового стажу позивача період роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 відповідачем не зараховано.
Отже, із вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.01.1984 по 08.04.1985 є протиправними, оскільки ґрунтуються виключно на формальних підставах та не враховують належні й допустимі докази, що підтверджують факт трудової діяльності позивача у зазначений період.
Відмова у зарахуванні цього періоду страхового стажу порушує право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи, оформлені відповідно до вимог законодавства, та є достатнім доказом факту роботи.
У зв`язку з цим, спірний період підлягає включенню до страхового стажу позивача.
Щодо дати з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, то суд зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою 29.10.2025, то саме з цієї дати необхідно здійснити перерахунок пенсії позивача.
Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, окружний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи на посаді секретаря виконкому Верхньокам`янської сільської ради у період з 02.01.1984 по 08.04.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1983 та здійснити позивачу перерахунок пенсії з 29.10.2025.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у справі № 200/1512/26 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 липня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук