ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року	справа № 380/24091/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «ДНІПРОТРАНСНАФТА» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «ДНІПРОТРАНСНАФТА» (далі – позивач, ТОВ «ТК «ДНІПРОТРАНСНАФТА») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі – відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700123/2 від 12.11.2025.
В обґрунтування позову зазначено, що 18.05.2022 між позивачем як покупцем та компанією «AVTO SCENA d.o.o.» (Словенія) як продавцем укладено зовнішньоекономічний контракт №18052022SI, на виконання умов якого продавець відвантажив на адресу позивача товар – напівпричіп вантажний, чотириосний, низькорамний, марки FAYMONVILLE, модель MULTIMAX, бувший у використанні, № шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2009, повна маса 67 000 кг. З метою митного оформлення товару декларантом подано до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209180092137U1 від 11.11.2025, в якій митну вартість товару визначено за основним методом – за ціною договору (контракту) у розмірі 16 000 євро (16 210,12 євро з урахуванням транспортних витрат). На підтвердження заявленої митної вартості декларантом подано до митного органу всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема: контракт №18052022SI від 18.05.2022 з додатками №1 від 20.10.2025 та №9 від 24.10.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №308/2025 від 28.10.2025, платіжну інструкцію в іноземній валюті №797 від 27.10.2025, калькуляцію транспортних витрат №1011-1 від 10.11.2025, автотранспортну накладну TAR-511-26209/01 від 06.11.2025, копію митної декларації країни відправлення 25SI001913650763B1 від 06.11.2025 та інші документи. Проте Львівська митниця прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, яким скоригувала митну вартість товару шляхом її збільшення до 28 754,31 євро за резервним методом. На думку позивача, рішення відповідача є необґрунтованим, оскільки жодних розбіжностей у поданих документах не міститься, всі складові митної вартості товару підтверджуються належними документами. Зауваження митниці щодо платіжного документа є безпідставними, оскільки в практиці зовнішньоекономічної діяльності у разі передоплати продавець виставляє спочатку інвойс-проформу (в цьому випадку – №157/2025 від 24.10.2025), а після фактичного відвантаження товару – фінальний інвойс (№308/2025 від 28.10.2025), який і подається до митного оформлення. Зауваження щодо калькуляції транспортних витрат також є необґрунтованими, оскільки перевезення здійснювалося власним транспортом позивача, чинне законодавство не містить вимоги щодо обов`язкової наявності підпису головного бухгалтера на калькуляції, а сама калькуляція належним чином підтверджує розмір транспортних витрат.
Ухвалою судді від 15.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 21.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості поданого до митного оформлення товару митним органом було встановлено такі розбіжності: до митного оформлення надано інвойс №308/2025 від 28.10.2025, в якому ціна товару становить 16000 євро, водночас платіжний документ №797 від 27.10.2025 у графі 70 «Призначення платежу» містить посилання на інвойс №157/2025 від 24.10.2025, який до митного оформлення не надавався; платіжний документ датований на день раніше інвойсу, поданого до митного оформлення, та не стосується оцінюваного товару; на підтвердження транспортних витрат декларантом надано лише калькуляцію транспортних витрат №1011-1 від 10.11.2025, яка не містить усіх відомостей, передбачених Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, зокрема, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту; калькуляція не містить підпису головного бухгалтера. Вказав, що у зв`язку із виявленими розбіжностями декларанту виставлено вимогу про надання додаткових документів, проте таких документів декларант не надав. У зв`язку з цим митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, джерелом інформації для коригування слугувала МД №25UA209180031740U1 від 06.05.2025. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «ДНІПРОТРАНСНАФТА» є юридичною особою, зареєстрованою в установленому законом порядку (ЄДРПОУ 37425507).
18.05.2022 між ТОВ «ТК «Дніпротранснафта» (покупець) та компанією «AVTO SCENA d.o.o.» (Словенія, продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів №18052022SI. Відповідно до пункту 1 контракту продавець зобов`язується відвантажити, а покупець – купити на умовах (базисні умови поставки) згідно з Інкотермс-2000 товари, номенклатура яких наведена у Додатках до Контракту. Згідно з пунктом 3.1 умови поставки – базисні умови поставки FCA Љoљtanj, Slovenia. Відповідно до пункту 4.1 контракту покупець оплачує 100% суми, вказаної в інвойсі, умови оплати – передоплата.
20.10.2025 між сторонами підписано Додаток №1 до Контракту, яким сторони змінили реквізити продавця у зв`язку із зміною юридичної адреси, а 24.10.2025 – Додаток №9 (Supplement #9), у якому погоджено постачання товару – напівпричіпа FAYMONVILLE, модель MULTIMAX, № шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску, вартістю 16 000,00 євро на умовах 100% передоплати; термін поставки – 180 днів з дня передоплати.
24.10.2025 продавцем «AVTO SCENA d.o.o.» виставлено покупцю Ponudba (пропозицію/проформу-інвойс) №157/2025, у якій зазначено вартість товару – 16000,00 євро та крайній строк оплати – до 30.10.2025.
27.10.2025 позивачем здійснено передоплату за товар у сумі 16000,00 євро на користь продавця «AVTO SCENA d.o.o.», що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №797 від 27.10.2025. У графі 70 «Призначення платежу» зазначено: «Prepayment for the trailer contract 18052022SI of 18.05.2022, app.9 of 24.10.2025, inv.157/2025 of 24.10.2025, UKTZED 8716».
28.10.2025 продавцем оформлено комерційний рахунок-фактуру (інвойс) №308/2025 на суму 16 000,00 євро з відміткою «Raиun je plaиan» (Рахунок сплачено).
У листопаді 2025 року товар було доставлено власним транспортом позивача (тягач AO5406HT/CE55ABV) на митну територію України.
11.11.2025 з метою митного оформлення товару декларант ФОП ОСОБА_1 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209180092137U1, у якій митну вартість товару – напівпричіпа FAYMONVILLE MULTIMAX визначено за основним методом за ціною договору (контракту) у розмірі 16 000,00 євро (16 210,12 євро – з урахуванням транспортних витрат у розмірі 10 200,00 грн).
Разом із митною декларацією до митного оформлення подано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема: контракт №18052022SI від 18.05.2022; додатки №1 від 20.10.2025 та №9 від 24.10.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №308/2025 від 28.10.2025; банківську платіжну інструкцію №797 від 27.10.2025; калькуляцію транспортних витрат №1011-1 від 10.11.2025; автотранспортну накладну TAR-511-26209/01 від 06.11.2025; копію митної декларації країни відправлення 25SI001913650763B1 від 06.11.2025; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.11.2025; договір про надання послуг митного брокера Б/Н від 19.04.2025 та інші документи.
11.11.2025 Львівською митницею у порядку статті 53 Митного кодексу України направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок проформу; якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні та/або бухгалтерські документи; страхові документи; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення.
У відповідь декларант повідомив, що всі документи відповідно до статті 53 МКУ були подані разом з ЕМД №25UA209180092137U1 від 11.11.2025, надати більше документів немає можливості, та просив прийняти рішення на підставі поданих документів.
12.11.2025 Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700123/2, яким скоригувала митну вартість товару з 16 210,12 євро до 28 754,31 євро за резервним методом (стаття 64 МК України). Джерелом інформації для коригування слугувала МД №25UA209180031740U1 від 06.05.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками визнана митним органом на рівні 28 754,31 євро.
У графі 33 оскаржуваного рішення відповідач зазначив такі підстави прийняття рішення про коригування митної вартості: 1) платіжний документ №797 від 27.10.2025 містить посилання на інвойс №157/2025 від 24.10.2025, який до митного оформлення не надавався, при цьому платіжний документ датований на день раніше інвойсу №308/2025 від 28.10.2025, який було подано до митного оформлення; 2) надана калькуляція транспортних витрат №1011-1 від 10.11.2025 не містить всіх відомостей, передбачених Правилами заповнення декларації митної вартості (зокрема, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту), а також підпису головного бухгалтера.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості Львівською митницею оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2025/001579.
З метою випуску товару у вільний обіг 12.11.2025 декларантом подано до Львівської митниці нову митну декларацію №25UA209180092540U1 з відкоригованою митною вартістю товару, у зв`язку з чим позивач сплатив до бюджету фінансові гарантії у вигляді ввізного мита (10%) у сумі 60 978,83 грн та податку на додану вартість (20%) у сумі 134 153,42 грн.
Позивач, не погоджуючись з рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700123/2 від 12.11.2025, звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.07.2021 у справі №200/6521/20-а, від 18.05.2022 у справі №620/1735/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19.
Щодо доводів відповідача про невідповідність платіжного документа поданому інвойсу суд враховує таке.
Як встановлено судом, відповідно до пункту 4.1 Контракту купівлі-продажу №18052022SI від 18.05.2022 умовою оплати за товар є передоплата у розмірі 100% суми, вказаної в інвойсі. Оплата товару підтверджується наданою позивачем платіжною інструкцією в іноземній валюті №797 від 27.10.2025 на суму 16 000,00 євро на користь компанії «AVTO SCENA d.o.o.», у графі 70 «Призначення платежу» якої вказано: «Prepayment for the trailer contract 18052022SI of 18.05.2022, app.9 of 24.10.2025, inv.157/2025 of 24.10.2025, UKTZED 8716». Таким чином, з призначення платежу однозначно вбачається, що оплата здійснена саме за контрактом №18052022SI від 18.05.2022, у межах Додатку №9 від 24.10.2025, який стосується саме оцінюваного товару (напівпричіпа FAYMONVILLE MULTIMAX, № шасі НОМЕР_1 ).
Доводи відповідача про те, що платіжна інструкція датована раніше дати інвойсу №308/2025 від 28.10.2025, поданого до митного оформлення, та посилається на інший інвойс №157/2025 від 24.10.2025, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). У міжнародній комерційній практиці у разі застосування умов передоплати продавцем виставляється послідовно два документи: спочатку – проформа-інвойс (рахунок-проформа), на підставі якого здійснюється передоплата, а після фактичного відвантаження товару – комерційний (остаточний) інвойс, який саме і подається до митного оформлення. Проформа-інвойс являє собою попередній рахунок, що містить пропозицію про вартість товару та умови оплати, та виконує функцію підстави для здійснення передоплати, тоді як комерційний інвойс оформлюється за результатами фактичного відвантаження товару та містить остаточні дані щодо ціни, кількості та інших характеристик товару.
У матеріалах справи наявний документ «Ponudba» (пропозиція/проформа) №157/2025 від 24.10.2025, виставлений продавцем «AVTO SCENA d.o.o.», у якому зазначено вартість товару (напівпричіпа FAYMONVILLE MULTIMAX, № шасі НОМЕР_1 ) у розмірі 16 000,00 євро та крайній строк здійснення оплати – до 30.10.2025. На підставі цього документа позивач здійснив передоплату 27.10.2025, а 28.10.2025 продавець оформив остаточний (комерційний) інвойс №308/2025, який і було подано до митного оформлення. При цьому як у проформі №157/2025, так і в інвойсі №308/2025 зазначено той самий товар (напівпричіп FAYMONVILLE MULTIMAX, № шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску) та ту саму вартість – 16 000,00 євро, що повністю узгоджується із сумою здійсненої передоплати.
Таким чином, у поданих позивачем документах відсутні будь-які розбіжності щодо числових значень вартості товару, а відомості про здійснену оплату повністю кореспондуються із вартістю товару, зазначеною в інвойсі, поданому до митного оформлення. Хронологія документів (проформа-інвойс № 157/2025 від 24.10.2025 > передоплата 27.10.2025 > відвантаження товару > комерційний інвойс №308/2025 від 28.10.2025) повною мірою відповідає умовам пункту 4.1 Контракту купівлі-продажу №18052022SI від 18.05.2022 щодо здійснення 100% передоплати на підставі інвойсу.
Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 (адміністративне провадження №К/9901/2278/18) зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) жодним чином не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
За таких обставин зауваження митного органу щодо ненадання інвойсу-проформи №157/2025 від 24.10.2025 до митного оформлення не може бути правовою підставою для відмови у визнанні митної вартості за основним методом, оскільки чинне законодавство (стаття 53 МК України) не містить вимоги про обов`язкове подання до митного оформлення інвойсу-проформи у разі, якщо до митного оформлення подано комерційний (остаточний) інвойс, який містить ті самі числові показники щодо ціни товару. До митного оформлення позивачем подано саме комерційний (остаточний) інвойс №308/2025 від 28.10.2025, що повністю відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 53 МК України.
Суд також звертає увагу, що сам факт здійснення передоплати у сумі, тотожній сумі, зазначеній в інвойсі, поданому до митного оформлення, на користь продавця за тим самим контрактом, додатково підтверджує заявлену декларантом митну вартість товару, а не спростовує її.
Щодо доводів відповідача про неналежність калькуляції транспортних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, перевезення придбаного товару (напівпричіпа FAYMONVILLE MULTIMAX) із Республіки Словенія до місця ввезення на митну територію України здійснювалося позивачем самостійно з використанням власного транспортного засобу. На підтвердження транспортних витрат декларантом до митного оформлення надано калькуляцію транспортних витрат №1011-1 від 10.11.2025, складену та підписану директором ТОВ «ТК «ДНІПРОТРАНСНАФТА» Карпенко Н.І., у якій зазначено, що вартість транспортних витрат з міста Ћalec, Slovenia до митного переходу Ужгород (Україна) становить 20 000,00 грн без ПДВ, у тому числі: заробітна плата водія – 5000 грн; витрати на пальне – 7500 грн; оплата доріг – 5000 грн; добові водія – 2500 грн; вартість перевезення з митного переходу Ужгород до Львова – 3000,00 грн без ПДВ; страхування не проводилося. Оскільки одним транспортним засобом здійснювалося перевезення двох товарів (напівпричіпа FAYMONVILLE MULTIMAX та автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER), у калькуляції здійснено розподіл витрат: CRAFTER – 9800 грн, FAYMONVILLE – 10 200 грн. Саме сума 10 200,00 грн включена декларантом до митної вартості товару, що відображено у графі 22 ЕМД.
Щодо зауваження митного органу щодо того, що калькуляція транспортних витрат не містить розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, передбаченого Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед інших, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
При цьому МК України не визначив виключного виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. Висновки про вказане наведені у численних постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 (адміністративне провадження №К/9901/5149/18) Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
У постанові від 21.11.2019 у справі №804/9754/15 Верховний Суд також зробив висновок про те, що довідка про транспортні витрати є належним документом, який підтверджує вартість перевезення відповідно до вимог Митного кодексу України.
Таким чином, наявність у калькуляції транспортних витрат відомостей про маршрут перевезення, його протяжність, складові витрат (заробітна плата водія, витрати на пальне, оплата доріг, добові водія) та загальну вартість перевезення є достатнім підтвердженням розміру транспортних витрат як складової митної вартості товару.
Відсутність у калькуляції розрахунку «тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту» сама по собі не може бути підставою для визнання документа таким, що не підтверджує заявлені числові значення транспортних витрат, з огляду на те, що в матеріалах справи наявна детальна розшифровка всіх складових витрат на перевезення, які є об`єктивно перевіряємими. Більше того, формула розрахунку тарифної ставки за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту може бути застосована тільки за наявності всіх інших вхідних даних, які саме і наведені у наданій калькуляції.
Щодо зауваження митного органу про відсутність на калькуляції транспортних витрат підпису головного бухгалтера, суд зазначає таке. Чинне законодавство України не містить імперативної вимоги щодо обов`язкової наявності на калькуляції транспортних витрат підпису головного бухгалтера підприємства як умови дійсності або належності такого документа для митного оформлення. Відповідно до Правил №599 калькуляція повинна містити визначені у них відомості, проте такі правила не встановлюють обов`язкової вимоги щодо підпису саме головного бухгалтера. Калькуляція №1011-1 від 10.11.2025 підписана директором ТОВ «ТК «ДНІПРОТРАНСНАФТА» Карпенко Н.І., тобто керівником юридичної особи – позивача, який відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має право підпису без обмежень, і скріплена печаткою товариства, що повністю засвідчує її як офіційний документ підприємства.
За таких обставин, надані позивачем документи у достатньому обсязі підтверджують розмір транспортних витрат, понесених позивачем у зв`язку з перевезенням оцінюваного товару, та не містять жодних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості товару.
Щодо процедури витребування додаткових документів та коригування митної вартості суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17, постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16, постанові від 02.04.2024 у справі №380/6459/20, постанові від 07.12.2023 у справі №380/23618/21.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №804/4365/16, вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Вимога із загальним переліком документів та без зазначення конкретних сумнівів митного органу може мати тільки одну мету – створення формальних підстав для відмови у визнанні митної вартості.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач витребував у позивача весь перелік документів, передбачений частиною третьою статті 53 МК України, попри те, що жодних обґрунтованих сумнівів у правильності заявленої позивачем митної вартості у відповідача не виникало і виникнути не могло, з огляду на достатність документів, поданих декларантом разом із митною декларацією.
Щодо застосування резервного методу визначення митної вартості, суд враховує таке.
Згідно з пунктом 2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Суд також зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами.
При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС Держмитслужби про митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.
Джерелом коригування митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом є митна декларація №25UA209180031740U1 від 06.05.2025. Проте, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним). Як свідчить зміст графи 33 оскаржуваного рішення, відповідач обмежився лише посиланням на те, що «у зв`язку із однотипними умовами поставки та специфічним товаром коригування по таких критеріях не здійснювалося», що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи (зокрема, з митної декларації №25UA209180031740U1 від 06.05.2025, копія якої міститься у матеріалах справи), декларація, взята митним органом за основу для коригування митної вартості, стосувалася іншого транспортного засобу – напівпричепа FAYMONVILLE моделі STN-4AU, № шасі НОМЕР_3 , 2010 року виробництва, з повною масою 65 000 кг, тоді як предметом оцінювання у цій справі є напівпричіп FAYMONVILLE моделі MULTIMAX, № шасі НОМЕР_1 , 2009 року виробництва, з повною масою 67 000 кг. Тобто товари мають різні моделі, різні роки випуску та різні технічні характеристики, що виключає можливість порівняння їх митної вартості без здійснення відповідних коригувань. Однак таких коригувань митним органом не здійснено та не обґрунтовано.
Щодо аргументу відповідача, викладеного у відзиві, про те, що суд не має права досліджувати документи (зокрема, інвойс-проформу №157/2025 від 24.10.2025), які не подавалися до митного оформлення, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, у межах судового контролю за дотриманням суб`єктом владних повноважень законодавства при прийнятті рішення суд має право досліджувати всі обставини та докази, які мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі ті документи, які підтверджують або спростовують доводи сторін щодо обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги. Інвойс-проформа №157/2025 від 24.10.2025 надається судом для встановлення фактичних обставин справи – зокрема, для з`ясування того, чому платіжна інструкція містить посилання саме на цей документ, та для перевірки доводів позивача про передоплатний характер платежу. Це не виходить за межі судового контролю та повністю відповідає принципам адміністративного судочинства, оскільки саме суду надано повноваження оцінювати докази та встановлювати фактичні обставини справи.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованого товару за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар; правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував; наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700123/2 від 12.11.2025 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700123/2 від 12.11.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «ДНІПРОТРАНСНАФТА» (ЄДРПОУ 37425507) судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.