Єдиний унікальний номер 203/9471/25
Номер провадження2/205/2187/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі – банк, АТ «ПУМБ») в особі свого представника (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 22.04.2021 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 (далі – Відповідач) було укладено Кредитний договір № 1001862313401 (далі – Кредитний договір) згідно умов якого відповідачу було видано кредит шляхом перерахування на кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 45 900 грн. 00 коп.
Однак в порушення умов вказаного договору відповідач, отримавши від банку у кредит грошові кошти, не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту, процентів, у зв`язку з чим станом на 13.09.2025 року за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 69 868 грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 42 075 грн. 33 коп., заборгованості за процентами у розмірі 16 грн. 89 коп. та заборгованості за комісією у розмірі 27 776 грн. 35 коп. 
У зв`язку з чим, представник позивача змушена звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованість за Кредитним договором № 1001862313401 від 22.04.2021 року у загальному розмірі 69 868 грн. 57 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства «ПУМБ» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 22.04.2021 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1001862313401.
Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової заяви Відповідача на надання відповідної платіжної картки та підписання сторонами паспорту споживчого кредиту, який містив інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, у своїй сукупності породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
Матеріалами справи підтверджено, що банком відповідачеві було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 45 900 грн. 00 коп. з процентною ставкою у розмірі 0,01 річних та комісією у розмірі 3,99 %. 
Позивач наголошує, що позичальник порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, за ним, ОСОБА_1 , станом на 13.09.2025 року за Кредитним договором № 1001862313401 від 22.04.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 69 868 грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 42 075 грн. 33 коп., заборгованості за процентами у розмірі 16 грн. 89 коп. та заборгованості за комісією у розмірі 27 776 грн. 35 коп. 
Отже, оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
В даному випадку, на підтвердження фактичного надання кредитних коштів відповідачеві, як позичальнику, та невиконання такою особою своїх зобовязань щодо повернення отриманих на умовах строковості грошових кредитних коштів, з боку банку суду представлено банківську виписку по руху коштів по картці, що була видана банком на імя відповідача.
Суд із цього приводу вказує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно п.п.1 п.59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них.
Згідно п.62 такого Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
В даному випадку надана позивачем виписка по руху коштів по картці є первинним документом, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
У звязку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а відтак у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, у тому числі на предмет його узгодженості із вказаною випискою руху грошових коштів по картковому рахунку, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманих кредитних коштів.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
У звязку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі фактично використаних відповідачем 42 075 грн. 33 коп. кредитних коштів ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд вказує на таке.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
В даному випадку кредитним договором передбачено обовязок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, однак із матеріалів справи вбачається, що відповідач свої договірні зобовязання зі сплати таких відсотків належним чином не виконує, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, проценти за користування кредитом, комісії кредитодавця та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору №1001862313401 від 22.04.2021 року відповідачем було підписано заяву на приєднання до умов договору комплексного банківського обслуговування, паспорт споживчого кредиту, а також погоджено умови кредитування, у тому числі щодо розміру та порядку сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був належним чином ознайомлений із загальною вартістю кредиту, структурою платежів, розміром процентної ставки, комісії та графіком платежів, що підтверджується підписаними ним документами.
При цьому суд враховує, що вказана комісія прямо передбачена умовами кредитного договору, є складовою загальних витрат за споживчим кредитом та підлягала сплаті позичальником у визначеному сторонами розмірі протягом усього строку користування кредитними коштами.
Умови кредитування, у тому числі щодо розміру та порядку сплати комісії, були визначені сторонами у письмовій формі при укладенні кредитного договору, відображені у паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, а тому не можуть вважатися прихованими чи такими, що не були доведені до відома споживача кредитних послуг.
При цьому відповідачем не подано доказів оспорювання умов кредитного договору, визнання їх недійсними чи нікчемними, а також будь-яких заперечень щодо порядку нарахування заявленої позивачем заборгованості.
Суд також враховує, що відповідно до принципу свободи договору, закріпленого статтями 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов та погодженні взаємних прав і обов`язків, якщо такі умови не суперечать вимогам закону.
У даному випадку судом не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність або недійсність погоджених сторонами умов щодо сплати комісії, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 27 776 грн. 35 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за Кредитним договором №1001862313401 від 22.04.2021 року заборгованість, станом на 13.09.2025 року, у загальному розмірі 69 868 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 42 075 грн. 33 коп., заборгованості за процентами у розмірі 16 грн. 89 коп. та заборгованості за комісією у розмірі 27 776 грн. 35 коп.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, у судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що узгоджується із положеннями ст.280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Також, за змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за Кредитним договором № 1001862313401 від 22.04.2021 року, станом на 13.09.2025 року, у загальному розмірі 69 868 грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 42 075 грн. 33 коп., заборгованості за процентами у розмірі 16 грн. 89 коп. та заборгованості за комісією у розмірі 27 776 грн. 35 коп. 
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, код ЄДРПОУ 14282829) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Мовчан Д.В.