ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 609/345/26
1-кп/609/73/2026

11 травня 2026 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120262110100000094 від 20 лютого 2026 року, про обвинувачення  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Башківці Шумського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого майстром лісу Забарівського лісництва ДП «Кременецьке лісове господарство», розлученого, не депутата, на утриманні має малолітню дитину (5 років), раніше судимого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.03.2024 за ч. 1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, штраф сплачено станом на 21.03.2025, вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09.12.2024 за ч. 1 ст.382 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком 1 рік, згідно ухвали Шумського районного суду Тернопільської області від 06.01.2026 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, 

В С Т А Н О В И В:

1.Встановлені судом обставини кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя за таких обставин.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.
Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно із постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2024 у справі №609/465/24 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення та з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП накладено штраф у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Вказане судове рішення набрало законної сили і в установленому порядку доведено ОСОБА_4 до відома та виконання.
У зв`язку з чим, ОСОБА_4 був обізнаний про те, що згідно із вказаним судовим рішенням щодо нього застосовано право обмеження, як до особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, а саме його позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 5 років. Вказане стягнення позбавляло ОСОБА_4 будь-яких прав на керування транспортними засобами на визначений строк.
ОСОБА_4 мав реальну можливість виконати судовий акт.
Водночас, після доведення до відома ОСОБА_4 вказаного судового рішення, у нього виник кримінально-протиправний умисел (під час досудового розслідування не встановлена конкретна дата та час), спрямований на умисне невиконання постанови суду.
Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету не виконувати судові рішення, в порушення вимог постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2024 у справі №609/465/24, керував 19 лютого 2026 року близько 09 години 10 хвилин транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, на автомобільній дорозі по вул. Дубенський Шлях м. Шумськ Тернопільської області в межах населеного пункту міста Шумськ Кременецького району Тернопільської області.
Працівники СРПП СПД №2 Кременецького районного відділу поліції головного управління Національної поліції в Тернопільській області, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи в межах населеного пункту міста Шумськ Тернопільської області по вул. Дубенський Шлях м. Шумськ запинили 19.02.2026 близько 09 години 10 хвилин ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_1 .
В ході спілкування із ОСОБА_4 встановлено, що останній керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
У зв`язку із зазначеним відносно ОСОБА_4 складено протокол серії ЕПР1 №595516 від 19.02.2026 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а також протокол серії ЕПР1 №595637 від 19.02.2026 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.02.2026 серії ЕНА №6689037 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України, а саме – в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.
2.Висловлена обвинуваченим ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні процесуальна позиція з приводу пред`явленого йому обвинувачення.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, визнав, щиро розкаявся та під час свого допиту суду пояснив наступне. 19 лютого 2026 року близько 09 години ранку їхав на роботу автомобілем ВАЗ 2121, рухався по вул. Дубенський шлях м. Шумськ. Зазвичай, автомобілем кермує його батько, оскільки вони разом працюють, але цього разу він вимушений був сісти за кермо, так як батько захворів. Про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами та йому заборонено сідати за кермо він знав, а відтак вважає, що винен у вчиненні цього правопорушення. Просив врахувати, що на утриманні має неповнолітню дочку.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
3.Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, у відповідності до приписів ч.3 ст.349 КК України. Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного кримінального провадження, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, щодо всіх обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ст. ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.
4.Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч.1 ст.382 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною. Щодо міри покарання, вказав на необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Просив врахувати те, що ОСОБА_4 працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, ним сплачено всі штрафи. А також просив вирішити долю речових доказів.
5.Мотиви призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 246 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Згідно із абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем с. Башківці Шумського району Тернопільської області та жителем с. Рохманів Кременецького району Тернопільської області, українцем, громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, працює майстром лісу Забарівського лісництва ДП «Кременецьке лісове господарство», розлученим, однак має на утриманні одну малолітню дитину – п`ятирічну доньку, раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте судимість за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09.12.2024 за ч. 1 ст.382 КК України погашена в силу ст.89 КК України, за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.03.2024 за ч. 1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, штраф повністю сплачено станом на 21.03.2025, на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , користується правом на відстрочку (бронювання), за зареєстрованою адресою проживання в АДРЕСА_1 характеризується позитивно. Так, з характеристики, наданої старостою Рохманівського старостинського округу Шумської міської ради Тернопільської області вбачається, що за час проживання на території Шумської міської ради ОСОБА_4 характеризується лише позитивно, громадський порядок в селі не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг з боку сусідів та мешканців громади не надходило, дотримується загальноприйнятих норм моралі та правил добросусідства, конфліктних ситуацій не створює, депутатом міської ради не являється.
У судових дебатах прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. 
У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, визнав, що вчинив порушення, погодився із запропонованою прокурором мірою покарання.
За таких обставин, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення за матеріалами кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, яке на підставі ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили доведено, і дії обвинуваченого вірно і обґрунтовано кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України.
Вирішуючи питання відносно покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 ,суд виходить з того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частин другої статті 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості (ч.1 ст.382 КК України), особу винного, його вік, наявність пом`якшуючих покарання обставин.
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно з ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме: за ч.1 ст.382 КК України, з урахуванням положень ст.53 КК України, у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.382 КК України.
Із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який раніше судимий, щиро розкаявся, що свідчить про усвідомлення ним протиправності свого вчинку, беручи до уваги наявність цієї пом`якшуючої покарання обставини та враховуючи наявність такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому саме штраф, який на думку суду буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
6.Вирішення інших питань.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги відсутність підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.
Процесуальні витрати - відсутні. 
Крім того, ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року було накладено арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування, на автомобіль марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску. який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.01.2020, належить ОСОБА_6 , а фактичним користувачем (водієм) являється ОСОБА_4 .
29 квітня 2026 року обвинуваченим ОСОБА_4 подано клопотання про скасування арешту майна, а саме на автомобіль ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, оскільки санкцією статті 382 КК України не передбачено конфіскації майна.
Так, з урахуванням приписів ст.96-1 КК України, за змістом яких спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ст.150 ч.1, ст.154, ст.159-1 ч.2, ст.159-1 ч.3, ст.190 ч.1, ст.192, ст.204 ч.1, ст.209-1 ч.1, ст.210 ч.1, ст.212 ч.1, ст.212 ч.2, ст.212-1 ч.1, ст.212-1 ч.2, ст.222 ч.1, ст.229 ч.1, ст.239-1 ч.1, ст.239-2 ч.1,ст.244 ч.2, ст.248 ч.1, ст.249 ч.1, ст.300 ч.1, ст.300 ч.2, ст.301 ч.1, ст.302 ч.1, ст.310 ч.1, ст.311 ч.1, ст.313 ч.1, ст.318 ч.1, ст.319 ч.1, ст.362 ч.1, ст.363, ст.363-1 ч.1, ст.364-1 ч.1, ст.365-2 ч.1 КК України, суд вважає застосування спеціальної конфіскації щодо майна обвинуваченого ОСОБА_4 , в даному випадку, щодо ТЗ автомобіля марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 1967 року випуску, який належить ОСОБА_6 , в межах даного кримінального провадження, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України, та низку інших встановлених під час судового розгляду фактів і обставин, недоцільним, оскільки, на переконання суду, одним із елементів верховенства права, як принципу, що визнається і діє в Україні, є принцип пропорційності, який, означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (Рішення КС України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року), і в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав, які б вказували на необхідність застосування спеціальної конфіскації, без порушення принципу домірності під час примусового безоплатного вилучення у власність держави належного ОСОБА_6 автомобіля марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », фактичним користувачем якого є ОСОБА_4 .
Водночас, суд вважає за необхідне зняти арешт, накладений, з метою забезпечення збереження речових доказів у справі, на тимчасово вилучене майно, відповідно до ухвали слідчого судді Кременецького районного суду «Про арешт майна» від 10 березня 2026 року, а саме, на ТЗ автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, 1987 року випуску, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.01.2020, належить ОСОБА_6 , а фактичним користувачем (водієм) являється ОСОБА_4 . 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: 
-DVD-R диски надалі зберігати при матеріалах даного кримінального провадження;
-автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, 1987 року випуску, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.01.2020, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_2 , а фактичним користувачем (водієм) являється ОСОБА_4 , який опломбовано спеціальними бирками і який зберігається на арешт майданчику Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області – після набрання вироком законної сили повернути у розпорядження та володіння фактичному користувачеві ОСОБА_4 .
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 100, 182, 349, 369, 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, ч.1 ст.382 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , до набуття вироком законної сили, не застосовувати.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року, з метою забезпечення збереження речових доказів у справі, на тимчасово вилучене майно, а саме, на автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, 1987 року випуску, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.01.2020, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_2 , а фактичним користувачем (водієм) являється ОСОБА_4 , який опломбовано спеціальними бирками і який зберігається на арешт майданчику Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області.
Речові докази у справі, а саме:
-DVD-R диски, що знаходяться в матеріалах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 надалі зберігати при матеріалах даного кримінального провадження;
-автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, 1987 року випуску, який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.01.2020, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_2 , а фактичним користувачем (водієм) являється ОСОБА_4 - повернути фактичному користувачеві - обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя:	  	ОСОБА_1