Справа №403/291/21 провадження № 2/403/1/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю., 
при секретарі судового засідання Муляві В.В.,
за участю:
представника позивача - адвоката Синиченко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту рішення - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 70747 грн. 38 коп., з яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) складає 17036 грн. 27 коп, заборгованість за процентами - 29961 грн. 13 коп., заборгованість за пенею - 18472 грн. 66 коп., нараховані 3% річних - 1534 грн. 66 коп., втрати від інфляції - 3742 грн. 66 коп..
Позов обгрунтовується тим, що 04 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі по тексту рішення - ПАТ «Альфа-Банк») та відповідачем по справі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №490919961, за яким банк зобов`язувався надати відповідачу кредит в сумі 17129,38 грн. з процентною ставкою 39,90% річних за користування кредитом та датою остаточного повернення кредиту, сплати процентів та комісій - 07 липня 2019 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідач здійснила лише часткові платежі на погашення основної суми кредиту. За вказаних обставин, враховуючи заміну у порядку укладення договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року сторони кредитора у договорі №490919961 від 04 липня 2014 року з ТОВ «ФК «Веста» на ТОВ «Вердикт Капітал» позивач прохав стягнути на його користь зазначену вище суму заборгованості та судові витрати.
Залучене 07 жовтня 2025 року до участі у справі, як правонаступник позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі по тексту рішення - ТОВ «Дебт Форс»), згідно з прийнятою судом до розгляду 07 січня 2026 року заявою про зменшення позовних вимог, прохало стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 29755,88 грн., з яких: 17036,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 12719,61 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. 
З урахуванням пропуску відповідачем ОСОБА_1 строку для подання відзиву на позовну заяву зі зменшеним розміром позовних вимог та за відсутності поважних причин пропуску цього строку, розгляд цивільної справи відповідно до положень ст.178 ЦПК України здійснений за наявними матеріалами. 

ІІ. Заяви та клопотання. 

Представник первісного позивача ТОВ «Вердикт Капітал» згідно письмового клопотання, доданого до позовної заяви, прохав розгляд цивільної справи провести без його присутності на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.9).
Представник ТОВ «Дебт-Форс» згідно з поданим 25 червня 2025 року клопотанням прохав залучити дане товариство до участі у справі, як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.146-147 т.1).
26 червня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подані клопотання про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Дебт Форс» про залучення до участі у справі як правонаступника позивача (а.с.191-192, 193-194, 195-196 т.1).
20 жовтня 2025 року представником ТОВ «Дебт Форс» подане клопотання про долучення доказів одночасно із заявою поновленням строку для подачі доказів (а.с.3-4 т.2).
25 листопада 2025 року відповідачем ОСОБА_1 подана заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.16 т.2).
27 листопада 2025 року відповідачем ОСОБА_1 подане клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с.26 т.2).
26 грудня 2025 року представником ТОВ «Дебт Форс» подана заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів (а.с.50 т.2).
02 січня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подані клопотання про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Устинівського районного суду Кіровоградської області (а.с.52-53, 55-56 т.2).
05 січня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подана заява про надання їй для дистанційного ознайомлення справу №403/291/21 та направлення їй копій матеріалів справи на електронну адресу (а.с.56 т.2).
06 січня 2026 року представником ТОВ «Дебт Форс» подана заява про уточнення розміру позовних вимог, в якій останній прохав поновити строк для подачі цієї заяви та вважати вірним розмір позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 29755,88 грн. (а.с.57-58 т.2).
13 лютого 2026 року представником ТОВ «Дебт Форс» подана заява про проведення судових засідань за його участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.131-132 т.2).
20 березня 2026 року представником ТОВ «Дебт Форс» подана заява про проведення судових засідань за її участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.163-164 т.2).
22 березня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подане клопотання про витребування від позивача для огляду в судовому засіданні оригіналу меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року (а.с.172 т.2).
22 березня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подане клопотання про витребування від АТ «Сенс Банк»: належним чином завірену копію оригіналу заяви ОСОБА_1 на відкриття рахунку № НОМЕР_1 ; повну виписку за картковим рахунком № НОМЕР_2 за період з 01 січня 214 року по дату звернення до суду, а в разі відсутності заяви - письмове пояснення щодо правових підстав перерахування кредитних коштів на цей рахунок (а.с.174 т.2).
20 березня 2026 року представником ТОВ «Дебт Форс» подана заява про проведення судових засідань за її участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.215-216 т.2).
01 травня 2026 року представником позивача подана заява про прийняття до розгляду наданих на виконання ухвали суду від 25 березня 2026 року розрахунку заборгованості за кредитом, меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року та виписку руху коштів за рахунком клієнта ОСОБА_1 (а.с.221-224 т.2).
06 травня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення проти позову та заяви на виконання ухвали суду від 25 березня 2026 року, в яких вона прохає суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити ТОВ «Дебт Форс» у позові повністю, а також не приймати надані копії документів як належне виконання ухвали суду від 25 березня 2026 року (а.с.230-232 т.2).
01 червня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подане клопотання про витребування від позивача копії первинного договору про відкриття кредитної картки; повної щомісячної виписки за цим картковим рахунком з моменту його відкриття (а.с.14-15 т.3).
01 червня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подане заперечення, в якому вона прохає суд визнати копію меморіального ордера №438267 від 07 липня 2014 року недопустимим доказом у зв`язку з ненаданням його оригіналу, застосувати наслідки пропуску позовної давності до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.16-20 т.3).
08 червня 2026 року представником позивача подане заперечення, в якому зазначено про повернення без розгляду клопотання відповідача про витребування доказів від 01 червня 2026 року як такого, що подане з порушенням вимог процесуального законодавства (а.с.25-27 т.3).
09 червня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подані пояснення, в яких вона прохає суд задоволити її клопотання про витребування доказів та відхилити заперечення ТОВ «Дебт Форс» (а.с.30-31 т.3).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.202-203 т.1).
Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року залучено до участі у справі, як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» - ТОВ «Дебт Форс» (а.с.235-236 т.1).
Ухвалою суду від 07 січня 2026 року задоволено заяву представника ТОВ «Дебт Форс» про участь в судовому засіданні 07 січня 2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою його власних технічних засобів (а.с.61 т.2).
Ухвалою суду від 07 січня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.62 т.2).
Ухвалою суду від 07 січня 2026 року поновлено ТОВ «Дебт Форс» пропущений процесуальний строк для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог та прийнято до судового розгляду позовну заяву ТОВ «Дебт Форс» зі зменшеним розміром позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 29755 грн. 88 коп.. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву зі зменшеним розміром вимог протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали (а.с.66-67 т.2)
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.144 т.2).
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року задоволено заяву представника ТОВ «Дебт Форс» про її участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів (а.с.182 т.2).
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, позивачу ТОВ «Дебт Форс» поновлено строк для подачі доказів, зазначених в клопотанні від 20 жовтня 2025 року (розрахунок заборгованості за кредитом, меморіальний ордер та виписку по рахунку) (а.с.185 т.2).
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, позивачу ТОВ «Дебт Форс» відмовлено відповідачу ОСОБА_1 в поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву; визнано відзив, поданий відповідачем 10 лютого 2026 року таким, що поданий з пропуском встановленого судом строку без поважних причин та відповідно до положень ст.178 ЦПК України розгляд цивільної справи продовжено за наявними матеріалами (а.с.185 зворот т.2).
Ухвалою суду від 25 травня 2026 року витребувано від ТОВ «Дебт Форс» оригінал меморіального ордера №438267 від 07 липня 2014 року на суму 17129,28 грн. та відмовлено в задоволенні клопотання відповідача в частині витребування від АТ «Сенс Банк» завіреної копії заяви ОСОБА_1 на відкриття рахунку та повної виписки за картковим рахунком (а.с.188-189 т.2).
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року задоволено заяву представника ТОВ «Дебт Форс» про її участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів (а.с.284 т.2).
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Дебт Форс» про оголошення перерви в судовому засіданні для ознайомлення зі змістом заперечень відповідача проти позову (а.с.237 т.2).
Ухвалою суду від 10 червня 2026 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів від 01 червня 2026 року (а.с.43 зворот т.3).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04 липня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк», як банком (кредитором), та відповідачем по справі ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір №490919961 (далі по тексту рішення - Договір, кредитний договір), який складається з двох розділів, розділ 1 «Базові умови кредитування» та розділ 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов’язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього , які складають невід’ємну частину цього Договору.
За змістом розділу 1 Договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума та валюта кредиту - 17129 грн. 38 коп. (пункт 2.1); процентна ставка за користування кредитом - 39,90 % річних (пункт 2.2); дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків - 07 липня 2019 року (пункт 2.3); умови використання та надання кредиту: кредит надається позичальнику виключно для сплати платежів з виконання зобов’язань позичальника за «Договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента (далі - Договір про відкриття кредитної картки), укладеного з банком, а саме: повернення строкової та простроченої заборгованості по Договору про відкриття кредитної картки, сплати строкових та прострочених процентів, супутніх послуг, інших фінансових зобов’язань позичальника штрафів відповідно до умов кредитного договору (в разі їх наявності); кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту, що вказана в п.2.1 розділу 1 цього Договору, на рахунок клієнта № НОМЕР_3 , відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, для зарахування коштів на повернення заборгованості за Договором про відкриття кредитної картки (пункт 2.4); рахунком для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором, є: № НОМЕР_4 у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 (пункт 2.5); платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Договору та його невід’ємною частиною (пункт 2.6); всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього Договору, врегульовуються розділом 2 «Загальними умовами рефінансування кредитної картки ПАТ «Альфа-Банк»(пункт 3); Договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу 1 цього Договору та скріплення печаткою банку (пункт 6) (а.с.11-14 т.1).
Відповідно до умов кредитування, викладених в пунктах 3, 4, 5, 12 та 25 розділу 2 Договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту на вказаний в розділі 1 (п.2.4) картковий рахунок позичальника; повернення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником щомісячно відповідно до визначених сторонами умов; у день укладення Договору банк відкриває позичальнику рахунок у ПАТ «Альфа-Банк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії; проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом щомісячно до дати припинення нарахування процентів за користування кредитом, що вказана в Договорі; сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що виникають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років і вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності.
Згідно з графіком платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток №1 до кредитного договору) відповідач ОСОБА_1 мала здійснювати погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів за період з 07 серпня 2014 року по 07 липня 2019 року по 662,66 грн. в кожний період, крім останнього в сумі 661,80 грн. в загальному розмірі 39758,74 грн., з яких 17129,38 грн. - основна сума кредиту, 22629,36 грн. - проценти за користування кредитом. За перший розрахунковий період з 07 липня по 07 серпня 2014 року (31 день) відповідач мала сплатити на погашення основної суми кредиту - 93,11 грн. та на погашення процентів - 569,55 грн. (а.с.15-18 т.1).
07 липня 2014 року відповідачу ОСОБА_1 на виконання кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року був наданий кредит в сумі 17129,38 грн., що підтверджується копією платіжного документа - меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року (а.с.227 т.2).
Надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту в сумі 17129,38 грн. шляхом зарахування вказаних коштів на рахунок відповідача, зазначений в кредитному договорі, на підставі документа №438267 від 07 липня 2014 року підтверджується випискою руху коштів за рахунком за період з 04 липня 2014 року по 21 червня 2016 року (а.с.228 т.2).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором в період з 04 липня 2014 року по 07 червня 2016 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 37378,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 17036,27 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 12719,61 грн., заборгованість по штрафах - 7622,66 грн.. Сума сплачених відповідачем грошових коштів за кредитним договором становить 690,00 грн., з яких: 93,11 грн. - на погашення тіла кредиту; 569,55 грн. - на погашення відсотків за користування кредитом; на погашення штрафу - 27,34 грн. (а.с.226 т.2).
Разом з тим, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України) та покладення саме на сторону ризику настання наслідків, пов’язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), розгляд даної цивільної справи здійснюється судом виключно в межах заявленої ТОВ «Дебт Форс» позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 29755,88 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 17036,27 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 12719,61 грн. (а.с.57-58 т.2).
21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк», як клієнтом, та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фактором, був підписаний договір факторингу №1, за яким фактор набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 , що безпосередньо підтверджується витягом з Додатку №1 до договору факторингу, де під порядковим №16761 зазначено кредитний договір №490919961 від 04 липня 2014 року, відомості про боржника - ОСОБА_1 та загальна сума заборгованості - 29755,88 грн. (а.с.26, 27, 28-31 т.1).
26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (фактор) було укладено договір факторингу №2019-1К1/Веста, за яким ТОВ «ФК «Веста», з урахуванням додаткової угоди №1 від 14 січня 2019 року, набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №490919961 в загальній сумі 64586,54 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 14 січня 2019 року, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №2019-1К1/Веста від 26 грудня 2018 року та платіжним дорученням №88 від 27 грудня 2018 року про перерахування ТОВ «ФК «Веста» клієнту в рахунок оплати фінансування за вказаним вище договором факторингу визначену в пункті 4.2 ціну прав вимоги (а.с.33-43, 45-46, 47, 48, 49-51 т.1).
16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» (первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, за яким (пункти 2.1, 2.3) первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, а новий кредитор зобов’язується прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору, та сплатити за нього ціну права вимоги. Право вимоги вважається відступленим новому кредитору з дати підписання даного договору, але не раніше дати здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. В дату підписання даного договору, після здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою, встановленою в Додатку №2 до цього Договору (а.с.53-62 т.1). 
Судом встановлено, що визначена в п.4.2 договору відступлення прав вимоги ціна прав вимоги була оплачена ТОВ «Вердикт Капітал» на рахунок ТОВ «ФК «Веста» 22 січня 2019 року (а.с.64 т.1).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників (Додатку №1-1 до договору №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року), ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №4900919961 на загальну суму заборгованості 65632,31 грн. (а.с.65-67 т.1).
15 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Кампсіс Фінанс» (новий кредитор) було укладено договір №15-02/23 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, за яким (пункти 2.1, 5.2, 5.4) первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, а фактор набуває права вимоги та зобов’язується сплатити клієнту грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов’язання (відповідно до ст.625 ЦК України). Права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4) (а.с149-153 т.1). 
Судом встановлено, що Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором №15-02/23 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 лютого 2023 року був підписаний сторонами договору 15 лютого 2023 року (а.с.161 т.1).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників (Додатку №3 до договору №15-02/23 від 15 лютого 2023 року), ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №490919961 на загальну суму заборгованості 119575,32 грн., з яких сума основного боргу складає 17036,27 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 84066,89 грн. та пеня - 18472,66 грн. (а.с.163 т.1).
12 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Дебт Форс» (новий кредитор) було укладено договір №12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким ТОВ «Дебт Форс» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №490919961 в сумі 119575,82 грн., що безпосередньо підтверджується підписаними сторонами 12 травня 2023 року Актом прийому-передачі Реєстру боржників та відповідним витягом з Реєстру боржників до вказаного вище договору (а.с.164-168, 176, 178 т.1).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази підписання нею 04 липня 2014 року кредитного договору №490919961 та отримання за ним кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом повністю або в сумі, не відображеній в розрахунку заборгованості відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
З урахуванням викладеного, судом встановлений факт укладення 04 липня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №490919961, в якому його сторони погодили умови надання кредитором грошових коштів (кредиту) відповідачу, як позичальнику, в порядку рефінансування наявної в неї заборгованості за Договором про відкриття кредитної картки, зокрема, щодо розміру кредиту (17129,38 грн.), процентної ставки (39,90% річних) та строку кредитування (до 07 липня 2019 року).
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Цивільне судочинство України ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності сторін та диспозитивності (п.п.4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч.3 ст.2, ст.ст.12, 81 ЦПК України). 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). 
Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст.77, 80 ЦПК України.
Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов’язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Отже, у цивільному судочинстві обов’язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів для підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позиції сторін, а також тих обставин, які визначаються нормою права, що регулює спірні правовідносини. Результат змагальності сторін має за мету усунення невизначеності щодо фактів, прав та обов’язків учасників у спірних правовідносинах.
Крім того, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі №500/6150/14).
За змістом ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов’язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов’язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Обов’язковість договору як одного з фундаментів, на якому базується цивільне право, закріплена у ст.629 ЦК України. З укладенням договору та виникненням зобов’язання його сторони набувають обов’язки (а не лише суб’єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов’язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
З огляду на викладене судом враховується, що доказів оскарження в судовому порядку кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року з підстав неотримання кредитних коштів, а також доказів на підтвердження не отримання кредиту в сумі 17129,38 грн., відповідачем суду надано не було.
Судом також враховується, що у даній справі дії як ПАТ «Альфа-Банк», так і позивача, як фінансової установи, щодо виконання кредитного договору відповідачем не оскаржені, клопотання про призначення судово-економічної експертизи нею не заявлялось.
З огляду на викладене, доказування відповідачем ОСОБА_1 обставини не отримання нею кредитних коштів не може грунтуватися виключно на її посиланнях про недоведеність таких фактів позивачем.
Натомість під час дослідження доказів, наданих позивачем, у їх сукупності, судом встановлено, що при оформленні кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, зазначила свої персональні дані та своїм підписом підтвердила згоду з усіма умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру кредиту (17129,38 грн.) та мети надання цього кредиту - повернення строкової та простроченої заборгованості по Договору про відкриття кредитної картки (пункт 2.4 Договору).
Також позивачем ТОВ «Дебт Форс» на підтвердження надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в загальному розмірі 17129,38 грн. на підставі кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року суду були додані: 1) копія меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року про надання отримувачу ОСОБА_1 кредиту в сумі 17129,38 грн.; 2) копія виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 04 липня 2014 року по 21 червня 2016 року, з якої вбачається сума проведеної 07 липня 2014 року на підставі документа №438267 від 07 липня 2014 року операції - 17129,38 грн. з призначенням платежу - надання кредиту за кредитним договором №490919961 від 04 липня 2014 року; 3) копія розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 04 липня 2014 року по 07 червня 2016 року, з якого вбачається сплата відповідачем 08 серпня 2014 року на погашення тіла кредиту 93,11 грн., що відповідає змісту наведеної вище виписки по рахунку.      Судом встановлено, що сума кредиту, призначення платежу, підстава його надання та розмір першого платежу, який був здійснений відповідачем на погашення заборгованості за тілом кредиту (93,11 грн.) повністю збігаються із умовами кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року, що безпосередньо вказує на те, що кредитодавець ПАТ «Альфа-Банк» за умовами укладеного між сторонами кредитного договору надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у загальному розмірі 17129,38 грн., а остання отримала вказані грошові кошти. 
Доказів протилежного, зокрема того, що зазначена сума кредиту на картковий рахунок відповідача не надходила чи грошові кошти за кредитним договором були перераховані на картку (електронний платіжний засіб), яка їй не належить, відповідачем ОСОБА_1 суду надано не було і в матеріалах цивільної справи такі докази те ж відсутні.
Отже, наданими позивачем та дослідженими судом доказами в їх сукупності, з урахуванням передбачених процесуальним законом стандартів доказування, підтверджено факт укладення відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року, а також виконання ПАТ «Альфа-Банк», як кредитодавцем, своїх зобов’язань перед позичальником шляхом переказу грошових коштів відповідачу на суму 17129,38 грн. грн..
При цьому судом відхиляються доводи відповідача щодо недопустимості наданої позивачем ТОВ «Дебт Форс» копії меморіального ордеру на виконання ухвали суду від 25 березня 2026 року з огляду на наступне.
Відповідно до статтей 117, 118, 118-а Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків із зазначенням строків зберігання, що є Додатком до Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затверджених постановою Національного банку України 27 листопада 2018 року за №130, строки зберігання первинних документів за кредитними та депозитними операціями в банках, які видали кредит або розмістили депозит, а також первинних документів, що підтверджують здійснення банківських операцій (касові, меморіальні, реєстри), становлять 5 років.
Отже, саме закінчення строку зберігання меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року, є об’єктивної перешкодою, яка унеможливила надання позивачем ТОВ «Дебт Форс» оригіналу зазначеного первинного документу в паперовій формі. 
Разом з тим, зазначена обставина не може бути достатньою підставою для висновку про неможливість прийняття в якості допустимого доказу наданої позивачем ТОВ «Дебт Форс» копії зазначеного вище меморіального ордеру, враховуючи можливість її формування в електронній формі з використанням даних автоматизованої банківської системи АТ «Сенс Банк», як правонаступника первісного кредитора «ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.40-41 т.3).
Крім того, можливість прийняття судом в якості доказу копії меморіального ордеру №438267 від 07 липня 2014 року, сформованої банком в електронній формі в день здійснення банківської операції - видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, охоплюється стандартом більшої переконливості та відповідає усталеній судовій практиці (див. постанову Верховного Суду від 27 травня 2022 року у справі №344/1174/18).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» згідно умов укладеного з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору виконав взяті на себе зобов’язання, надавши їй кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в сумі 17129,38 грн. в порядку погашення (сплати) наявної в неї заборгованості (платежів) за Договором про відкриття кредитної картки, що безпосередньо підтверджується випискою по її особовому рахунку. 
Натомість відповідач зобов’язання за кредитним договором не виконувала належним чином, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти у вигляді щомісячних платежів для погашення заборгованості за кредитом та відсотками в розмірах, визначених укладеним між нею та банком договором згідно з Графіком платежів.     
Зі змісту позову вбачається, що ТОВ «Дебт Форс» пред`явлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 29755,88 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 17036,27 грн. та відсотків за користування кредитом - 12719,61 грн.. 
Наведений ТОВ «Дебт Форс» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 відповідає умовам кредитного договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, а також враховує здійснений відповідачем разовий платіж на виконання своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі: 1) нарахування процентів за користування кредитом за процентною ставкою 39,90% річних, що становить 3,325% в місяць та складає суму 569,55 грн., яка відповідає розміру відсотків, зазначеному у Графіку платежів станом на 07 серпня 2014 року; 2) нарахування заборгованості за наданим кредитом станом на 07 липня 2019 року (дата остаточного повернення кредиту) в сумі 17036,27 грн., що відповідає різниці між наданим відповідачу кредитом в загальній сумі 17129,38 грн. та внесеним відповідачем на погашення заборгованості за тілом кредиту платежу в сумі 93,11 грн. (17129,38 грн. - 93,11 грн.).; 3) нарахування відсотків станом на вересень 2014 року в сумі 566,46 грн., що відповідає 39,90% річних (3,325% в місяць), виходячи із суми непогашеного тіла кредиту 17036,27 грн..
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобов’язань за укладеним з банком кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого ТОВ «Дебт Форс» розрахунку кредитної заборгованості та її розміру.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.  
Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснила часткове виконання умов кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року шляхом сплати грошових коштів в сумі 690,00 грн., зарахованих банком 13 серпня 2014 року; дії фінансових установ щодо виконання кредитного договору відповідачем не оскаржені, власний розрахунок заборгованості нею не наданий, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за наданим кредитом та її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов’язань за кредитним договором №490919961 від 04 липня 2014 року щодо сплати кредиту та інших платежів (зокрема, процентів за користування кредитними коштами) у передбачених ним розмірі та строки, внаслідок чого приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 29755 грн. 88 коп.. 
З приводу зазначених відповідачем ОСОБА_1 у поданих до суду заявах від 06 травня 2026 року та 01 червня 2026 року тверджень про сплив строку позовної давності не пізніше 21 червня 2019 року, застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмову ТОВ «Дебт Форс» у позові повністю, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок (ст.253 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності пов’язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов’язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.3 ст.6 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Враховуючи аналіз зазначених правових норм, можна дійти висновку про можливість досягнення сторонами договору згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідатиме вимогам ст.6 та ч.1 ст.259 ЦК України
Як вбачається зі змісту пункту 25 розділу 2 кредитного договору №490919961 від 04 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , його сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що виникають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 (п’ятдесят) років і вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності.
Отже, зазначений вище пункт кредитного договору свідчить про збільшення позовної давності за усіма зобов’язаннями, що виникли з цього договору, і положень про її продовження виключно за загальною чи спеціальною позовною давністю договір не містить.
За вказаних обставин, звернувшись до суду 13 липня 2021 року (дата здійснення поштового відправлення позовної заяви), первісний позивач ТОВ «Вердикт Капітал» діяв у межах строку позовної давності п’ятдесят років, визначеного кредитним договором, а тому твердження відповідача про сплив строків позовної давності є безпідставним.   Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі №760/15275/19 та від 22 січня 2025 року у справі №761/47440/17 щодо правильності застосування судами до спірних правовідносин сторін збільшеної позовної давності, передбаченої договором.     
З огляду на викладене, позивачем не були пропущено строки позовної давності за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності в частині нарахованих за кредитним договором процентів та суми погашення основного боргу (тіла кредиту), про що фактично було зазначено відповідачем у поданих до суду письмових заявах.

VI. Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Первісний позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №0266020001 (а.с.1).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ «Дебт Форс», як правонаступника ТОВ «Вердикт-Капітал» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп., які були сплачені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,  
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором №490919961 від 04 липня 2014 року в загальній сумі 29755 грн. 88 коп. (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень вісімдесят вісім копійок). 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).
Повне ім`я та найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», адреса місцезнаходження юридичної особи: вул.Княжий Затон, буд.№9, приміщення 369, офіс 1 м.Київ, поштовий індекс 02095, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43577608.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення). 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 15 червня 2026 року. 

Суддя   С.Ю.Атаманова