Справа № 466/13222/24 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/2441/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Попенко І.І.
за участю: прокурора Сеньківа О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року у справі за позовом Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельних ділянок,
ВСТАНОВИЛА:
Керівник Галицької окружної прокуратури м. Львова звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа на стороні позивача: ДСГП«Ліси України», в якому просив скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 4610166300:04:003:0066, 4610166300:04:003:0067, 4610166300:04:003:0069, 4610166300:04:003:0119, 4610166300:04:003:0071, 4610166300:04:003:0100, 4610166300:04:003:0120, 4610166300:04:003:0122, 4610166300:04:003:0123, 4610166300:04:003:0124, 4610166300:04:003:0125, 4610166300:04:003:0126, 4610166300:04:003:0127, 4610166300:04:003:0128, 4610166300:04:003:0129, 4610166300:04:003:0130 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок.
11.02.2025 відповідач ОСОБА_3 подав письмове клопотання про залишення позову керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова без розгляду з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.
04.03.2025 від представника відповідачів ТзОВ «Сервіс Пет», ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Лазурит-007» – адвоката Гелемея Ю.М. надійшло письмове клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ТзОВ «Сервіс Пет», ТзВО «Самгородок», ТзОВ «Лазурит-007», у зв`язку з тим, що спір у цій частині позовних вимог належить до юрисдикції господарських судів.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2025 клопотання представника відповідачів ТзОВ «Сервіс Пет», ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Лазурит-007» –адвоката Гелемея Ю.М. про закриття провадження у справі – задоволено.
Провадження в цивільній справі за позовною заявою керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова І. Ольшанецького в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа на стороні позивача – ДСГП «Ліси України», про скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельних ділянок в частині вимог до ТзОВ «Сервіс Пет», ТзОВ «Самгородок», ТзоВ «Лазурит-007» – закрито.
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви – відмовлено.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2025 в частині закриття провадження оскаржив Заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації.
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються тих самих осіб (позивача та відповідачів), пов?язані між собою підставами виникнення та поданими доказами в частині набуття прав власності. Також заявлені вимоги об?єднані одним і тим самим способами захисту прав позивача (усунення перешкод в користуванні шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок). У цій справі вимоги можуть бути об?єднані в одній позовній заяві і таке об?єднання не матиме наслідком утруднення вирішення спору, а навпаки, дасть можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин, а відтак таке об?єднання є доцільним.
Просить ухвалу суду в частині закриття провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Сенів О.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча була належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Положеннями частини другої статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Отже, розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи – підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.
У справі, яка переглядається, предметом позову є вимоги прокурора в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації про скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 823/588/16 (провадження № 11-797апп19) зазначено що Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних справах (постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 28.11.2018 у справі № 823/1508/16, від 16.01.2019 у справі № 823/692/17 та інші). У вказаних судових рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.
Встановлено, що позов прокурора пред`явлено як до фізичних, так і до юридичних осіб: ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007», як власників земельних ділянок.
Отже, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007», суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що спір у частині вказаних позовних вимог за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПУ України суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Разом з тим, у даній справі позивачем заявлено вимоги лише про скасування державної реєстрації земельних ділянок, при цьому спір щодо такого майна або майнових прав на земельні ділянки із ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007» розглянутий раніше в порядку господарського судочинства і судові рішення набрали законної сили.
З огляду на вказане відсутні підстави для розгляду позовних вимог до ТзОВ «Самгородок», ТзОВ «Сервіс ПЕТ», ТзОВ «Лазурит-007» в порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної (військової) державної адміністрації залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 22.05.2026

Головуючий       
Судді