13.05.26
22-ц/812/1126/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/5889/25
Номер провадження: 22-ц/812/1126/26 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Чистою В.В., 
за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах
адвокатом Сікорським Миколою Миколайовичем
на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді - Панькова Д.А., в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У березні 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла адвокат Єрмоленко А.В., звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду.
Заява обґрунтована тим, що 26 лютого 2026 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області винесено рішення по справі № 484/5889/25, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя в сумі 126 151, 46 грн. 
Вказує, що на теперішній час грошові кошти в сумі 126 151,46 грн єдиним платежем ОСОБА_2 сплатити не в змозі, у зв`язку з тим що не отримує достатнього доходу для виконання рішення суду одразу в повному обсязі. 
Також, враховуючи введення на території України правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим вона втратила роботу на території України, змушена виїжджати за кордон на працю, та має на утриманні неповнолітню доньку. 
Наразі ОСОБА_2 має договір з працедавцем в Польщі, який попередньо укладений з 28 лютого 2026 року по 31 травня 2026 року, як іспитовий строк та в подальшому має бути продовжений, відповідно до якого вона має роботу та дохід на певний строк. В Україні заявниця останній рік доходу не отримує.
Крім цього, ОСОБА_2 в якості реальності намірів щодо добровільного виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року сплатила ОСОБА_1 різницю відшкодування судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року та додаткового рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2026 року в сумі 1890,75 грн та частково оплатила грошову компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, в сумі 60 000 грн.
Вважає, що на даний час існують підстави, які істотно ускладнюють виконання судового рішення та зазначені обставини поліпшення ситуації заслуговують на увагу і дають можливість суду прийняти їх за виняткові і прийняти рішення щодо необхідності розстрочити виконання рішення суду.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд розстрочити виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини спільного майна подружжя в сумі 126 151, 46 грн, а саме залишку заборгованості в сумі 66 151,46 грн строком на 12 місяців зі сплатою компенсації рівними частинами щомісяця в сумі 5 512,62 грн не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з травня 2026 року.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Сікорський М.М. надав заперечення, в яких просив відмовити ОСОБА_2 у розстрочці виконання рішення суду. У своїх запереченнях посилався на дотримання справедливого балансу між відповідачем та позивачем і не можливість тимчасового обмеження його права на законне сподівання отримати кошти, враховуючи матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідачки у виникненні спору та вважав, що наведені обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення в частині стягнення грошових коштів. 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року заяву задоволено. Розстрочено виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 484/5889/25 від 26 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості частини спільного майна подружжя в сумі 126 151, 46 грн, а саме залишку заборгованості в сумі 66 151, 46 грн строком на дванадцять місяців зі сплатою коштів до 20-го числа кожного місяця рівними частинами по 5 512, 62 грн.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорський М.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем, як боржником не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які є підставами розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також доказів відсутності достатніх грошових коштів, майна для погашення наявної заборгованості. При цьому, посилання на відсутність станом на даний час належного систематичного доходу достатнього для виконання рішення суду, не є тими виключними обставинами, лише посилання на які зумовили б підставу для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення у цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Єрмоленко А.В. просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У судове засідання учасники справи не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону ухвала суду в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 484/5889/25 від 26 лютого 2026 року з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя в сумі 126 151, 46 грн, а також судові витрати у розмірі 10 890, 75 грн. 
Згідно квитанцій АТ КБ Приватбанк 24 березня 2026 року ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 різницю відшкодування судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1890,75 грн, а також частково оплатила грошову компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя в сумі 60 000 грн.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що сплатити всю суму залишку заборгованості у ОСОБА_2 не має можливості через її важке матеріальне становище, яке підтверджується матеріалами справи, що ускладнює виконання рішення суду про стягнення компенсації.
З таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.
Розстрочка – це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З аналізу викладених норм вбачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
Також слід зазначити, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Встановлено, що при зверненні до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, відповідачкою було надано індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за період з 2008 -2024 роки та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2024-2025 роки. 
Так, з наданих відомостей вбачається, що відповідачка у вказаний період мала дохід у вигляді заробітної плати в сумі 58 969,57 грн та 49 000 грн від продажу рухомого майна, натомість з січня 2026 року інформація щодо отримання відповідачкою доходу відсутня.
Надані відповідачкою докази не свідчать про її дійсний майновий стан, оскільки надані до суду докази не можуть однозначно свідчити про об`єктивну неможливість виконання рішення суду, оскільки не підтверджують її дійсний майновий стан. 
Натомість ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження відсутності у неї інших доходів, відсутності рухомого та нерухомого майно, за рахунок якого вона може отримувати доходи, а також те, що вона не є учасником юридичних осіб та не отримує доходи від їх діяльності.
Колегія суддів вважає, що надані заявницею докази не є достатніми для розстрочення виконання рішення суду першої інстанції, оскільки не свідчать про виняткові випадки, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його неможливим.
Суд не бере до уваги посилання відповідачки на перебування на її утриманні неповнолітньої дитини, оскільки вказана обставина не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду (компенсації в порядку поділу майна подружжя), а тому не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що введення та продовження строку воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду. Введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що боржник не може працювати та набувати кошти.
Отже, скрутне за твердженням відповідачки матеріальне становище не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.
На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розстрочення рішення суду
За таких обставин, ухвала суду на п.п.1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сікорським Миколою Миколайовичем задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст складено 14 травня 2026 року.