Справа №: 398/3870/25	

провадження №: 2/398/321/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"04" травня 2026 р. м.Олександрія 

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Петренко С.Ю., за участю секретаря судового засідання Шаповал Є.О., представника відповідача Супрунюка С.М., розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

Олександрійська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 42 853,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2025 № 430573982, на підставі договору купівлі-продажу частини приміщення готелю, № 1976 від 08.08.2018, видавник приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., ОСОБА_1 являється власником об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 297644735103, а саме: 1/10 частки приміщення готелю, загальною площею 2321,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.06.2025 № НВ-0001167552025 вбачається, що 26.11.2024 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029, місце розташування – АДРЕСА_1 , форма власності – комунальна. Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:10:232:0029, загальною площею 0,4607 га по АДРЕСА_1 , форма власності – комунальна, власник – Олександрійська міська рада, є сформованою як об`єкт цивільних прав з 26.11.2024. Таким чином, з моменту набуття права власності і по даний час ОСОБА_1 (1/10 частки) (надалі – Відповідач), який являється власником об`єкта нерухомого майна (приміщення готелю) за адресою: АДРЕСА_1 , використовує земельну ділянку, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029, що належить до земель комунальної власності Олександрійської територіальної громади особі Олександрійської міської ради. Вказують, що статтею 206 ЗК України та статтею 288 ПК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. З огляду на те, що Відповідач не вчинив дій, спрямованих на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, а тому, не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для Відповідача як землекористувача є орендна плата . Таким чином, з моменту набуття права власності і по даний час, відповідач являючись фактичним користувачем земельної ділянки, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029, загальною площею 0,4607 га по АДРЕСА_1 , користується вказаною земельною ділянкою без передбаченого чинним законодавством договору оренди земельної ділянки, та, відмовляючись у досудовому порядку укласти відповідний договір оренди земельної ділянки, не сплачує передбачену чинним законодавством плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого порушує права власника в особі Олександрійської міської ради щодо отримання орендної плати за користування Відповідачем земельною ділянкою. На підставі норм статей 1212–1214 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача суму безпідставно збережених коштів за період з 01.12.2024 по 30.06.2025 у розмірі 42 853,00 грн., яка розрахована виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановленої рішенням міської ради орендної ставки у розмірі 9%.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у позовній заяві просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому, розгляд справи проводити за його відсутності.
Представник відповідача Супрунюк С.М. в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. В обґрунтування вказував, що 8 серпня 2018 року його довіритель набув право власності на 1/10 частку нерухомого майна - приміщення готелю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2018 № 1976. Зазначене право власності підтверджується відповідними записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після придбання нерухомого майна відповідач подавав письмові заяви до позивача щодо виділення земельної ділянки, необхідної для належного обслуговування та використання придбаного нерухомого майна. Незважаючи на неодноразові звернення, позивач залишив зазначені заяви без розгляду та не надав жодної відповіді. Земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:10:232:0029 була сформована як об`єкт цивільних прав лише 26.11.2024 року, тобто через 6 років після придбання його довірителем нерухомості. Вказує, що у позовній заяві позивач, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначає, що ним не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Зазначене твердження позивача не відповідає дійсності та суперечить фактичним обставинам справи. Як свідчить нижченаведена хронологія переписки між сторонами, позивач пропонував моєму довірителю укладення договору оренди земельної ділянки, а мій довіритель неодноразово звертався до позивача з конструктивними пропозиціями щодо врегулювання спірних питань у досудовому порядку. Окрім того, посилається на те, що земельна ділянка була сформована у 2024 році без попереднього повідомлення та узгодження з його довірителем як співвласником будівлі, що порушує ст. 186 ЗКУ - проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню з власниками та користувачами суміжних земельних ділянок; принципи захисту прав власників нерухомості, передбачені ст. 120 ЗКУ; право на участь у визначенні меж земельної ділянки, необхідної для належної його довірителю частини нерухомості. При формуванні земельної ділянки до неї було включено: А) Дорогу загального користування - за самою будівлею знаходиться дорога,якою користуються транспортні засоби для доступу до сусідніх приміщень. Землі загального користування населених комунальної власності і не можуть передаватися в оренду. Б) Фізично недоступні ділянки - частина земельної ділянки розташована в місці, фізично недоступному для обслуговування приміщення його довірителя, що робить неможливим фактичне користування нею. Вказує, хоча його довіритель визнає своє право на 1/10 частку земельної ділянки відповідно до ст.120 ЗКУ, запропонована до оренди частка включає території, які: 1. Не можуть бути предметом оренди (дорога загального користування); 2. Не можуть бути використані для обслуговування приміщення його довірителя (недоступні ділянки). Його довірителя не було повідомлено про: рішення про формування земельної ділянки (19.06.2024) затвердження технічної документації (24.11.2024) Можливість та необхідність укладення договору оренди його довіритель дізнався про існування сформованої земельної ділянки лише 14березня 2025 року, коли отримав від позивача лист-пропозицію (вих. № 32/6/06/2 від 31.01.25). Позивач порушив права його довірителя як власника частини нерухомості,сформувавши земельну ділянку без попереднього узгодження та включивши до неї землі, які не можуть бути предметом оренди або фактично використовуватися для обслуговування приміщення його довірителя. Вимога орендної плати за землі загального користування та недоступні ділянки не має правових підстав і суперечить принципам справедливості та пропорційності. У судовому засіданні просив в задоволенні позову Олександрійської міської ради відмовити у повному обсязі.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, дійшов наступного висновку.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2025 № 430573982, на підставі договору купівлі-продажу частини приміщення готелю, № 1976 від 08.08.2018, видавник приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., ОСОБА_1 являється власником об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 297644735103, а саме: 1/10 частки приміщення готелю, загальною площею 2321,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2025 № 430574557, власником об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , являється Олександрійська міська рада.
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.06.2025 № НВ-0001167552025, 26.11.2024 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029, місце розташування – АДРЕСА_1 , форма власності – комунальна; вид цільового призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. 
Відповідно до рішення Олександрійської міської ради від 12.05.2023 № 609 «Про місцеві податки і збори» для земель за кодом цільового призначення 03.15 («Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови») встановлена ставка орендної плати у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки.
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки від 09.12.2024 № НВ-9958310312024, нормативно грошова оцінка земельної ділянки, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 7 403 873,77 грн. (за 2024 рік).
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки від 11.02.2025 № НВ-9939512342025, нормативно грошова оцінка земельної ділянки, загальною площею 0,4607 га, кадастровий номер 3510300000:10:232:0029 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 8 288 998,52 грн. (на 2025 рік).
Позивачем у позовній заяві надано розрахунок, згідно з яким сума коштів у розмірі орендної плати за використання вказаної земельної ділянки без укладеного договору оренди за період з 01.12.2024 по 30.06.2025 складає 42 853,00 грн. 
Матеріали справи не містять доказів укладення відповідачем договору оренди щодо цієї ділянки або сплати коштів за користування нею у зазначений період.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події .
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 сформулювала наведений нижче висновок.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
У постанові КГС ВС від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказано, що Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.
Положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Також Верховний Суд у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 дійшов висновку про те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд встановив, що основним питанням даного спору є правомірність стягнення з власника нерухомого майна коштів, збережених ним внаслідок користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у період з 01.12.2024 по 30.06.2025 був власником об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 297644735103, а саме: 1/10 частки приміщення готелю, загальною площею 2321,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу. Протягом зазначеного періоду відповідач використовував земельну ділянку для обслуговування власної нерухомості, проте договір оренди з Олександрійською міською радою не уклав та плату за користування землею не вносив.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється, зокрема, у формі орендної плати. Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка зберегла майно у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно (кошти).
При вирішенні справи суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду (справи № 629/4628/16-ц, № 922/3412/17), згідно з якими до моменту оформлення права оренди земельної ділянки відносини з її фактичного використання без договору є за своїм змістом кондикційними. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомості, стала фактичним користувачем ділянки. Оскільки матеріальне право встановлює обов`язок власника будівлі сплачувати за використання земельної ділянки, на якій вона розташована, а відповідач таку плату не здійснював, він безпідставно зберіг у себе грошові кошти у розмірі орендної плати за рахунок позивача — власника землі.
Розмір безпідставно збережених коштів підтверджується наданим позивачем розрахунком, який базується на даних Державного земельного кадастру, витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку ділянки з 01.12.2024 по 31.12.2024: 7 403 873,77 грн. х 1/10 х 9% х 1/12 = 5 553 грн., де – 7 403 873,77 грн. нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:10:232:0029, загальною площею 0,4607 га за адресою: АДРЕСА_1 , 9% - орендна ставка, 1/12 - 1 календарний місяць за який нараховувалася орендна плата; з 01.01.2025 по 30.06.2025: 8 288 998,52 грн. х 1/10 х 9% х 6/12 = 37 300 грн., де – 8 288 998,52 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:10:232:0029, загальною площею 0,4607 га за адресою: АДРЕСА_1 , 9% - орендна ставка, 6/12 - 6 календарних місяців за які нараховувалася орендна плата. Тобто розмір безпідставно збережених коштів відповідачем у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3510300000:10:232:0029, загальною площею 0,4607 га за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2024 по 30.06.2025 становить 42 853 грн. (5 553 грн. + 37 300 грн).Суд вважає, цей розрахунок обґрунтованим, оскільки він відповідає критеріям, визначеним Верховним Судом для таких категорій справ: встановлено фактичного користувача, площу ділянки, її оцінку та період безпідставного користування (постанова КГС ВС від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20). Представник відповідача не подав спростування наданого розрахунку. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Олександрійської міської ради, наявність підстав для їх задоволення, а саме стягнення з ОСОБА_1 42853,00 грн безпідставно збережених коштів.
Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації, установлене судом: АДРЕСА_2 , на користь Олександрійської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01.12.2024 по 30.06.2025 у сумі 42 853,00 грн.(сорок дві тисячі вісімсот п`ятдесят три гривнi 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації, установлена судом: АДРЕСА_2 на користь Олександрійської міської ради судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складено та оголошено 04.05.2026 р.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО