ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.06.2026	Справа № 25/131	

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянув в порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом Головного управління ДПС у м. Києві
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінтерпак»
про визнання угоди недійсною та стягнення 42 795,03 грн.
Представники сторін:
позивача - Козарь Ю.О., Кушнір В.С.
відповідача - не з`явились 
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва звернулась 11.03.2003 до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київінтерпак" та Приватного підприємства "Діоніс" про визнання недійсним укладеного ними договору поставки кришок та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київінтерпак" у дохід держави 42 795,03 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неподанням Приватним підприємством "Діоніс" податкової звітності та несплату ним податків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2003 порушено провадження у справі та зобов`язано позивача надати додаткові докази.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Київінтерпак" 17.04.2003 надано суду відзив, яким заперечено вимоги повністю з огляду на відсутність правових підстав для визнання недійсним оспореного договору поставки.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2003 провадження у справі зупинено до закінчення розслідування кримінальної справи № 75-0006, порушеної відносно посадових осіб Приватного підприємства "Діоніс" СВ ПМ ДПІ у Оболонському районі м. Києва 26.02.2002, зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 25/131.
Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 23.07.2012 № 25/131 справу № 25/131 передано уповноваженій особі для здійснення автоматичного розподілу.
Відповідно до здійсненого автоматичного розподілу справу № 25/131 передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Гумезі О.В.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 поновлено провадження у справі, прийнято справу № 25/131 до провадження судді Гумеги О.В., позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 заяву про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви повернуто Головному управління ДПС у м. Києві без розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 позов залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 скасовано, матеріали справи № 25/131 передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 задоволено самовідвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи № 25/131. Матеріали справи № 25/131 ухвалено передати уповноваженій особі для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи.
За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026, матеріали справи № 25/131 передані для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 прийнято справу № 25/131 до свого провадження та ухвалено її подальший розгляд за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21.04.2026.
У підготовчому засіданні 21.04.2026 судом досліджено подану раніше Головним управлінням ДПС у м. Києві заяву про заміну сторони її правонаступником.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2026 замінено позивача Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі м. Києва на Головне управління ДПС у м. Києві; позовну заяву залишено без руху; встановлено строк та спосіб усунення недоліків.
Позивачем 27.04.2026 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків позовної заяви та викладено позовну заяву у новій редакції без вимог до ПП «Діоніс».
Подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням уточненої позовної заяви.
Відповідачем відзив на уточнену позовну заяву суду не надано. Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами.
Протокольною ухвалою від 26.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.06.2026.
У судовому засіданні 09.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В основу позову покладено твердження позивача про укладення невстановленими особами від імені Приватного підприємства «Діоніс» з відповідачем у справі договору поставки кришок загальною вартістю 42 795,03 грн., який виконано його учасниками (абзац 3 сторінка 1 уточненої позовної заяви).
Матеріали справи не містять копії або оригіналу оспореного договору поставки у формі єдиного документу письмової форми, натомість, відповідачем долучено до матеріалів справи копії рахунку ПП «Діоніс» №39 від 22.11.2000 на суму 42 795,04 грн., накладної №39 від 22.11.2000 на суму 42 795,04 грн. та платіжних доручень (№109 від 25.12.2000 та №117 від 27.12.2000) загальною сумою 42 795,04 грн.
Відповідно до статті 153 чинного на час укладення спірного договору Цивільного кодексу УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Частинами другою та третьою статті 154 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що договір письмової форми може укладатись як шляхом складання одного документу, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. В передбачених законом випадках договір може бути укладеним шляхом прийняття до виконання замовлення.
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт укладення у спрощений спосіб та виконання договору купівлі-продажу кришок загальною вартістю 42 795,04 грн.
Позивач наголошує на недійсності цього договору відповідно до вимог статей 202, 203, 204, 215 та 216 Цивільного кодексу України.
Судом відхилено правове обґрунтування вимог позивача, оскільки до правовідносин сторін, які виникли та здійснювались протягом листопада - грудня 2000 року не може застосовуватись акт цивільного законодавства, який не існував на цей час.
У той же час, первинною позовною заявою наголошено на порушенні Приватним підприємством «Діоніс» та відповідачем у справі вимог статті 49 Цивільного кодексу УРСР (чинний на час виникнення та існування спірних правовідносин).
За приписами статті 49 Цивільного кодексу УРСР якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.
Таким чином, заявляючи вимогу про визнання недійсним укладеного Приватним підприємством «Діоніс» та відповідачем у справі договору позивач є прямим носієм процесуального обов`язку доведення суду поза розумним сумнівом належними доказами у перш за все:
- факт укладення саме цього договору з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства;
- наявність умислу сторін або однієї сторони.
За твердженням позивача, про наявність відповідних мети та умислу свідчить:
- не подання ПП «Діоніс» податкової звітності;
- не сплата ПП «Діоніс» податків з отриманого доходу.
Можливі порушення у майбутньому вимог податкового законодавства одним з учасників оспореного договору не доводить поза розумним сумнівом, що саме ця угода була укладена учасниками з наміром та умислом, які завідомо суперечать інтересам соціалістичної держави і суспільства.
Крім того, доводи позивача в частині наявності проблем корпоративного управління приватним підприємством «Діоніс» не може бути належною підставою для застосування правових наслідків недійсності оспореного договору.
Факт відсутності належного підтвердження повноважень осіб, які виписували рахунок на оплату, видаткову накладну та передавали товар не є належною фактичною підставою недійсності укладеного у спрощений спосіб договору з огляду на правове регулювання статті 63 Цивільного кодексу УРСР.
За позитивно-правовими приписами статті 63 Цивільного кодексу УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише у разі подальшого схвалення угоди цією особою.
Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить її дійсною з моменту укладення.
Таким чином, у даному випадку доводи позивача в частині не встановлення ним осіб, які виступали від імені ПП «Діоніс», не доводять суду поза розумним сумнівом наявність ознак недійсності оспореного договору, з огляду на доведеність суду поза розумним сумнівом самим позивачем факту схвалення угоди обома сторонами (копії рахунку ПП «Діоніс» №39 від 22.11.2000, накладної №39 від 22.11.2000 та платіжних доручень №109 від 25.12.2000 та №117 від 27.12.2000).
Окремо суд має заначити, що заявлена позивачем вимога про стягнення 42 795,04 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінтерпак» повністю протирічить правовому регулюванню статті 49 Цивільного кодексу УРСР, оскільки за оспореною угодою відповідач виступав покупцем, отримував товар та не отримував грошові кошти від контрагента. 
Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими Закон пов`язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору
Частиною першою статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За процесуально-правовими приписами частини третьої статті 13 та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Законом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
За приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Виходячи з наведеного, судом встановлено, що позивачем не доведено поза розумним сумнівом факт недійсності укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Київінтерпак" та Приватним підприємством "Діоніс" у спрощений спосіб у листопаді 2000 року договору купівлі-продажу кришок.
За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову повністю.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 6-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.06.2026

Суддя Т.Ю.Кирилюк