ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9209/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, ВПО, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність (пл. Народна, буд. 16, м. Перечин, Ужгородський район, Закарпатська область, 89200), Виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області (89200, Закарпатська область, м. Перечин, пл. Народна, буд. 16, код ЄДРПОУ 26529424) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника – Дудурича Ігоря Володимировича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності (далі – відповідач 1), Виконавчого комітету Перечинської міської ради (далі – відповідач 2), про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, що створена виконавчим комітетом Перечинської міської ради, щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву від 10.04.2025 року.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 29.04.2025 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини.
3. Зобов`язати Комісію щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, що створена виконавчим комітетом Перечинської міської ради, призначити ОСОБА_1 грошову компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що, будучи взятим 26 грудня 2022 року на квартирний облік у позачерговому списку рішенням Виконавчого комітету Перечинської міської ради та звернувшись у лютому 2024 року із заявою про призначення грошової компенсації, безпідставно отримав відмову рішенням Комісії від 27.03.2024 року, яка згодом була визнана протиправною та скасована рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року у справі №260/6191/24, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 27.02.2025 року, з одночасним зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду; однак, попри звернення позивача від 10.04.2025 року щодо добровільного виконання рішення, відповідач належним чином його не виконав, не надав відповіді та фактично проігнорував обов`язок, що змусило позивача звернутися до органів примусового виконання (відкрито виконавче провадження 10.07.2025 року) та до суду зі скаргою на бездіяльність (від 22.07.2025 року №260/6191/24, №пров. 6-а/260/125/25). При цьому, позивач зазначає, що лише під час судового розгляду стало відомо, що 29.04.2025 року відповідач формально повторно розглянув заяву, однак знову відмовив у призначенні компенсації, чим, на думку позивача, фактично ухилився від виконання судового рішення та порушив його право на отримання грошової компенсації. 
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І. від 24 листопада 2025 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив строщене позовне провадження у справі.
Представник відповідача 1 у встановлений ухвалою суду строк подав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній не визнає позовні вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення прийняті у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема, відповідач 1 вказує, що порядок та умови призначення грошової компенсації регулюються постановою Кабінету Міністрів України №719 (у редакції №846), якою передбачено створення відповідної комісії та визначено її повноваження, включаючи перевірку статусу заявника, складу сім`ї, житлових умов, а також наявності у заявника та членів його сім`ї права власності на житлові приміщення. При цьому наголошується, що комісія діяла на підставі пунктів 5, 6, 14 та 20 зазначеного Порядку, а також статті 47 Житлового кодексу України, відповідно до яких визначається норма житлової площі на одну особу.
Крім того, відповідач 1 зазначає, що рішення про відмову у призначенні грошової компенсації було прийнято як первинно 27.03.2024 року, так і повторно за результатами виконання судового рішення 29.05.2025 року, з підстав, передбачених підпунктом 9 пункту 14 Порядку, а саме у зв`язку з тим, що позивач та член його сім`ї забезпечені житловою площею у межах встановленої норми. Зокрема, встановлено, що позивач є власником житлового будинку загальною площею 95,7 кв.м (житлова площа 57,8 кв.м), а до складу сім`ї, яка враховується при визначенні права на компенсацію, включено лише двох осіб, що свідчить про перевищення встановленої норми житлової площі. Відтак, на думку Комісії, підстав для призначення компенсації не існує, а прийняті рішення є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 23 грудня 2025 року №2780/0/15-25 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Закарпатського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 року №178 призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №260/9209/25.
За результатами проведення повторного автоматичного розподілу 01.01.2026 року справа призначена судді Калинич Я.М.
Ухвалою від 05 січня 2026 року адміністративну справу №260/9209/25 прийнято до провадження суддею Калинич Я.М.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року було залучено до участі у розгляду даної справи №260/9209/25 в якості другого відповідача - Виконавчий комітет Перечинської міської ради Закарпатської області та запропоновано відповідачеві в разі заперечення проти позову надати суду відзив на позовну заяву.
Виконавчий комітет ухвалу суду від 14.01.2026 року отримав засобами поштового зв`язку 17 лютого 2026 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №R067084437090, однак правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є ветераном війни – особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 та довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.08.2022 року №788761. 
Унаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 70%, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 16.08.2022 року №046885. 
Рішенням Виконавчого комітету Перечинської міської ради від 26.12.2022 року №246 позивача було взято на квартирний облік у позачерговий список із включенням до складу сім`ї, з яким буде перебувати на квартирному обліку, ще 1 особу, його дружину ОСОБА_3 , яка проживає разом з ним у селі Сімер, у житловому будинку, де житлова площа складає - 57,8 кв.м., загальна - 95,7 кв.м. Позивач є власником будинку.
У вищезгаданому Рішенні вказано, що на квартирному обліку буде перебувати складом сім`ї 2 чол. Підстава: ст. 34, 46 Житлового кодексу; п. 13. 15, 46 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов»; ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У подальшому, 09.03.2023 року, відповідачем 2 створено Комісію щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, затверджено положення про цю комісію, що підтверджується рішенням № 48 від 09.03.2023 року.
У лютому 2024 року позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Перечинської міської ради із заявою про призначення грошової компенсації, однак рішенням комісії від 27.03.2024 року йому було відмовлено у її призначенні з підстав, передбачених підпунктом 9 пункту 14 відповідного Порядку. Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду, і рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року у справі №260/6191/24 вказану відмову було визнано протиправною та скасовано, а комісію зобов`язано повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду. Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2025 року.
10.04.2025 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою щодо добровільного виконання судового рішення, однак відповіді на це звернення не отримав, як і на подальші усні звернення. 
У зв`язку з невиконанням судового рішення позивач звернувся до органів державної виконавчої служби, якими 10.07.2025 року відкрито виконавче провадження, а також 21.07.2025 року подав до суду заяву в порядку статті 383 КАС України щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача. 
Водночас у ході розгляду заяви стало відомо, що відповідач нібито виконав судове рішення, повторно розглянувши заяву та 29.04.2025 року знову відмовив позивачу у призначенні компенсації. Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки відповідач 1 не лише не надав відповіді у встановлений законом строк, але й фактично ухилився від належного виконання судового рішення, повторно прийнявши аналогічне за змістом рішення про відмову.
Позивач не погоджуючись з вищевказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними, тощо.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі «Міллер проти Австрії» від 16.12.1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Невиплата грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб є порушення гарантованих державною соціальних прав, які є майновими правами позивача.
Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Пунктом 14 статті 12 Закону №3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Причому там же зазначено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
В статті 1 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) зазначено, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Згідно ст.48-1 ЖК України порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також їх сімей», затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також їх сімей (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для сімей осіб, визначених пунктами 2-5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов (далі - одержувач грошової компенсації), включені до списків осіб, які користуються правом позачергового (першочергового) одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими в пунктах 2 і 3 цього Порядку (далі - квартирний облік) (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).
Позивач має право на отримання грошової компенсації відповідно до Порядку, оскільки являється ветераном війни - особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №788761 від 16.08.2022 року.
Згідно п.4 Порядку грошова компенсація виплачується у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених абзацами сьомим і восьмим пункту 18 цього.
Порядку, в порядку черговості відповідно до дати взяття на квартирний облік та з урахуванням категорії одержувача грошової компенсації для членів сімей осіб, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю I-II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов (далі - субвенція).
Згідно з п.7 Порядку заяву про призначення грошової компенсації член сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особа з інвалідністю (далі - заявник) або їх законний представник чи уповноважена особа подають в паперовій чи в електронній формі (за наявності технічної можливості) до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем перебування на квартирному обліку (далі - орган соціального захисту населення).
На виконання Рішення Закарпатського окружного адміністративно суду від 20 листопада 2024 року по справі №260/6191/24 та заяви ОСОБА_1 від 09 квітня 2025 року (отриманої відповідачем 2 – 10.04.2025 року) Комісією щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, створеній виконавчим комітетом Перечинської міської ради відмовлено позивачу в призначенні компенсації на підставі пп.9 п.14 Порядку, що підтверджується рішенням від 29 квітня 2025 року.
Відповідно до рішення відповідача 1 від 27 березня 2024 року позивачу відмовлено позивачу в призначенні компенсації на підставі пп.9 п.14 Порядку.
В пп.9 п.14 Порядку зазначено, що комісія відмовляє заявнику в призначенні грошової компенсації з підстав, зокрема: 9) заявник та члени його сім`ї, на яких було розраховано грошову компенсацію, володіють майновими правами на об`єкти незавершеного житлового будівництва чи правом власності на житлове приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу України (на кожного члена сім`ї), що розташовані в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії російської федерації, зокрема з моменту введення воєнного стану), або таке нерухоме майно було відчужено протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.
Відповідно до ст.47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Проте відповідач 1 не врахував, що в житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 95.7 кв.м. та житловою 57,8 кв.м. - відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проживає семеро осіб, що підтверджується довідкою від 16 червня 2023року.
З огляду на викладене, площа, що припадає на позивача та його дружину є меншою від встановленої ст.47 ЖК України.
Крім цього, відповідно до пп.2 п.а) частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.
Згідно статті 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Як зазначено вище, Виконавчим комітетом Перечинської міської ради взято позивача на квартирний облік в позачерговий список, включено в склад сім`ї дружину ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням № 246 від 26 грудня 2022 року.
Приймаючи рішення про взяття позивача на квартирний облік, Перечинською міською радою була врахована наявність у позивача права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .
В статті 40 Житлового кодексу України визначені випадки, коли громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.
На момент розгляду Комісією заяви позивача про виплату грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, рішення про зняття позивача з квартирного обліку Перечинською міською радою не приймалося, а рішення про взяття його на такий облік є чинним. Відтак, позивач вважається особою, яка потребує поліпшення житлових умов.
Між тим, доказів повідомлення Комісією про прийняте рішення щодо позивача відповідачем суду не надано, а одже позовна вимога в частині визнання протиправною бездіяльність Комісії щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву від 09.04.2025 року підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги у частині визнання протиправним та скасувати рішення Комісії від 29.04.2025 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.
Як було зазначено судом раніше, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також їх сімей», затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також їх сімей (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, передбачених пунктами 2– 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також для осіб з інвалідністю I–II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, отриманих під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, чи інших заходах із захисту держави, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку (п.1 Порядку); при цьому відповідно до п.3 Порядку право на отримання такої компенсації мають зазначені особи з інвалідністю I–II групи за умови їх перебування на квартирному обліку відповідно до законодавства.
Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №788761 від 16.08.2022 року; перебуває на квартирному обліку, тобто включений до осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень відповідно до рішення виконавчого комітету Перечинської міської ради 26.12.2022 року №246 «Про взяття громадян на квартирний облік».
Відтак, ОСОБА_1 відповідає всім критеріям для призначення позивачу грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.
Підставою прийняття спірного рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комвтету Перечинської міської ради від 29.04.2025 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації на підставі підпункту 9 пункту 14 вищезгаданого Порядку, стало формулювання: заявник та члени його сім`ї на яких було розраховано грошову компенсацію, володіють майновими правами на об`єкти незавершеного житлового будівництва чи правом власності на житлове приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу України (на кожного члена сім`ї), що розташовані в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії рф, зокрема з моменту введення воєнного стану), або таке нерухоме майно було відчужено протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.
Суд не погоджується з таким рішенням з огляду на наступне.
Комісія приймає рішення про відмову в призначенні грошової допомоги заявнику з таких підстав:
1) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, не належала до осіб, визначених пунктами 2-5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
2) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, або особа з інвалідністю не брала безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та/або у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (відсутні документи, визначені у підпунктах 3 і 4 пункту 8 цього Порядку);
3) член сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, не належить до членів сім`ї осіб, визначених в абзацах дванадцятому - вісімнадцятому статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
4) особа з інвалідністю не належить до осіб, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
5) заявник не перебуває на квартирному обліку;
6) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, в разі одночасного подання ними заяви про отримання грошової компенсації;
7) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї, який вже отримав житло або грошову компенсацію, - до виплати грошової компенсації всім членам сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, і мають першочергове право на таку виплату;
8) заявнику вже надавалося житло або вже виплачувалася грошова компенсація як члену сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, або як особі з інвалідністю за рахунок бюджетних та благодійних коштів, залучених коштів суб`єктів господарювання, інших джерел, не заборонених законодавством;
9) заявник та члени його сім`ї, на яких було розраховано грошову компенсацію, володіють майновими правами на об`єкти незавершеного житлового будівництва чи правом власності на житлове приміщення, зокрема що належить на праві спільної сумісної власності (спільне майно), що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу України (на кожного члена сім`ї), що розташовані в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації, зокрема з моменту введення воєнного стану), або таке нерухоме майно було відчужено протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації;
10) подання недостовірних відомостей;
11) наявність обвинувального вироку суду у зв`язку із вчиненням заявником злочину проти України та/або заявник є особою, яка підпадає під дію обмежувальних заходів Європейського Союзу;
12) виплата одноразової грошової допомоги або відмови в її отриманні.
Таким чином, пунктом 14 Порядку №719 закріплено вичерпний перелік підстав, з яких Комісія може відмовити заявнику у призначенні грошової компенсації. 
При прийнятті спірного рішення відповідач посилається на підпункт 9 пункту 14 Порядку №719
Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивача зі складом сім`ї в 2 особи включено до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень на підставі рішення виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області від 26.12.2022 року №246.
Рішення про взяття на квартирний облік не скасовано. Доказів протилежного відповідачі суду не надали.
Відтак, суд вважає помилковими і не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання спірної грошової компенсації, оскільки позивач має на праві приватної власності нерухоме майно, а саме житловий будинок в с. Сімер Ужгородського району Закарпатської області.
Крім того, відповідно до п. 6 Порядку №719 до повноважень Комісії належить: перевірка наявності в особи статусу члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та статусу особи з інвалідністю; визначення категорії особи як члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла; перевірка складу сім`ї особи з інвалідністю; перевірка наявності документів про взяття на квартирний облік членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю; перевірка факту спільного або окремого проживання членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, які мають право на грошову компенсацію; прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації; визначення розміру грошової компенсації; перевірка наявності майнових прав на нерухоме майно членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю, а також всіх членів родини, на яких розраховується грошова компенсація, або відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про виплату грошової компенсації.
Пунктом 20 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про призначення грошової компенсації особі з інвалідністю комісія розраховує розмір такої компенсації на підставі:
1) рішення про взяття заявника на квартирний облік із зазначенням складу членів його сім`ї, які разом із заявником перебувають на такому обліку;
2) копії рішення про взяття на квартирний облік членів сім`ї особи з інвалідністю, на яких нараховується грошова компенсація;
3) письмової згоди (викладеної у довільній формі) членів сім`ї особи з інвалідністю (крім малолітніх та неповнолітніх дітей), на яких нараховується грошова компенсація, щодо включення їх у розрахунок грошової компенсації.
При цьому в зазначений розрахунок включаються члени сім`ї особи з інвалідністю, які перебувають на квартирному обліку, незалежно від того, перебувають вони на такому обліку разом із особою з інвалідністю чи окремо від неї, включаючи перебування на квартирному обліку особи з інвалідністю та членів її сім`ї у різних населених пунктах.
До членів сім`ї особи з інвалідністю належать: дружина (чоловік), їх малолітні (до 14 років) та неповнолітні (від 14 до 18 років) діти; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за нею, за умови, що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка перебуває під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
В ході розгляду справи жодна з правових та фактичних підстав для прийняття рішення від 29.04.2025 року, не підтвердилась, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності його прийняття.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 29.04.2025 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини, підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги у частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.
У постанові від 05.09.2018 року у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналогічний правовий висновок висвітлено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2340/2921/18.
Суд враховує, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.80 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
У спірних правовідносинах, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути питання по суті та в присутності заявника або його законного представника чи уповноваженої особи прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової компенсації. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини, які в даних спірних правовідносинах не встановлені.
При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Оскільки відповідач 1 приймаючи рішення про взяття на квартирний облік знав про наявність у позивача майна (на праві приватної власності) та користування таким з іншими особами, які не є членами сім`ї позивача, констатував про необхідність поліпшення житлових умов, що в свою чергу викликало у позивача законні очікування на їх поліпшення або компенсацію.
Таким чином, суд дійшов до висновку про зобов`язання Комісію щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, що створена виконавчим комітетом Перечинської міської ради, призначити ОСОБА_1 грошову компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норми, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 241-246, 249 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, ВПО, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність (пл. Народна, буд. 16, м. Перечин, Ужгородський район, Закарпатська область, 89200), Виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області (89200, Закарпатська область, м. Перечин, пл. Народна, буд. 16, код ЄДРПОУ 26529424) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, що створена виконавчим комітетом Перечинської міської ради, щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву від 09.04.2025 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 29.04.2025 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Комісію щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, що створена виконавчим комітетом Перечинської міської ради, призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», у зв`язку із інвалідністю ІІ-групи пов`язаної із захистом Батьківщини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Я. М. Калинич