ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року
м. Київ
справа № 950/1598/25
провадження № 51-1390км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 05 серпня 2025 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 29 січня 2026 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286? Кримінального кодексу України (далі - КК)
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 05 серпня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286? КК до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 135 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 286? КК на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 11 березня 2025 року.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.
За вироком районного суду ОСОБА_6 о 21:00 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» (р. н. НОМЕР_1 ), рухався від вул. Вишневої по ґрунтовій дорозі вул. Кожедуба в с. Кам`яне Лебединської міської територіальної громади Сумського району Сумської області.
Рухаючись у вказаному напрямку, перебуваючи поблизу опори лінії електропередач «16 Л-2 КТМ 262» на вул. Кожедуба в с. Кам`яне, ОСОБА_6 знехтував безпекою дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування транспортним засобом і маючи об`єктивну можливість виявити на дорозі перешкоду для руху, яку йому становив пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд керованим ним автомобілем на пішохода ОСОБА_8 , який, у свою чергу, в порушення вимог пунктів 4.1, 4.4, підпунктів «а», «ґ» пункту 4.14 Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, лежав на проїзній частині дороги.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Після скоєння дорожнього-транспортної пригоди, ОСОБА_6 , розуміючи, що своїми протиправними діями поставив потерпілого ОСОБА_8 в небезпечний для життя стан і усвідомлюючи, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, нехтуючи моральними і правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, не виконав свого обов`язку, покладеного на нього пунктом 2.10 Правил дорожнього руху, зокрема: не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, хоча повинен був і мав реальну можливість це зробити.
Натомість ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою уникнення відповідальності, на автомобілі «ВАЗ 2101» (р. н. НОМЕР_1 ), самовільно залишив місце події.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «а» пункту 2.9, підпунктів «а», «б», «в», «г», «ґ», «д», «е», «є» пункту 2.10, пункту 12.3 ПДР.
Допущені ОСОБА_6 порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 12.3 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо- транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 29 січня 2026 року залишив без змін вирок суду першої інстанції, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свою позицію сторона захисту обґрунтовує невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.
Вказує, що районним та апеляційним судами не в повній мірі дотримано вимоги статей 50, 65, 69 КК, оскільки не враховано та не надано оцінки наявним обставинам, що пом`якшують покарання, а також особі засудженого, зокрема, що його підзахисний раніше не судимий, визнав вину, активно сприяв розкриттю, щиро розкаявся у вчиненому, позитивні характеристики про особу засудженого, висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, повне відшкодування шкоди потерпілому, а також думку потерпілого, який не має жодних претензій до засудженого і просив не позбавляти волі останнього. На думку захисника, вищенаведені обставини свідчать про можливість призначення покарання засудженому нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286? КК, однак суди попередніх інстанцій не врахували їх належним чином та не відобразили у вироку та ухвалі мотиви прийнятого рішення щодо незастосування положень ст. 69 КК.
Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, оскаржувані судові рішення просив залишити без змін.
Мотиви Суду

За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У касаційній скарзі сторони захисту не заперечуються висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286? КК, а також розмір додаткового покарання, призначеного районним судом за ч. 3 ст. 286? КК.
Доводи сторони захисту, наведені в касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, внаслідок надмірної суворості судами першої та апеляційної інстанцій, внаслідок незастосування ст. 69 КК, колегія суддів уважає обґрунтованими.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, як уже зазначалось вище, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Як убачається з матеріалів провадження розгляд провадження щодо ОСОБА_6 в місцевому суді здійснювався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК. При цьому судом визнано низку обставин, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, які не заперечувалися усіма учасниками провадження.
Районний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у цьому кримінальному провадженні, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжкого (ч. 1 ст. 135 КК) та тяжкого злочинів (ч. 3 ст. 286? КК), характер суспільної небезпеки діяння, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його матеріальний і сімейний стан, а також стан його здоров`я та позитивну характеристику з місця проживання, повне відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, думку потерпілого, обставини, що пом`якшують покарання (повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння їх розкриттю), відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначив йому покарання в межах санкцій інкримінованих статтей.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій захисник зазначив лише одну підставу для зміни вироку -невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного ОСОБА_6 . Зокрема, в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свою позицію відповідними доводами, просив призначити його підзахисному покарання із застосуванням положень статей 69 або 69? КК. 
В свою чергу апеляційний суд, залишаючи без змін вирок місцевого суду, зазначив, що саме такий вид (позбавлення волі) і розмір покарання, призначений ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286? КК з врахуванням ст. 70 цього Кодексу, буде співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК апеляційний суд не встановив, стверджуючи, що наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Частиною 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, виходячи з конкретних обставин цього кримінального провадження, враховуючи мету покарання, яка полягає в необхідності виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу засудженого  ОСОБА_6 , який визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, під час досудового розслідування та судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивні характеристики про особу засудженого, висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, повне відшкодування шкоди потерпілому, а також думку потерпілого, який не має жодних претензій до засудженого і просив не позбавляти волі останнього, обставини, що пом`якшують покарання (повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння їх розкриттю), відсутність обставин, що обтяжують покарання,Верховний Суд уважає, що зазначені обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286? КК, і з урахуванням особи засудженого колегія суддів уважає достатніми підставами для призначення йому основного покарання за ч. 3 ст. 286? КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми закону України про кримінальну відповідальність, - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 436, та п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд,

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 05 серпня 2025 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 29 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання - змінити.
Призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 135 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 286? КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3