ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/267/25 
Номер провадження 22-ц/816/290/26, 22-ц/816/349/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сізова Д. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2025 року, на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2025 року у складі судді Соколової Н.О., ухвалені в м. Охтирка Сумської області, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
у с т а н о в и в :
У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З серпня 2023 року позивач з сином проживають у м. Івано-Франківськ. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року у справі №583/4873/23 було припинено стягнення аліментів на утримання сина з позивача. З відповідачки було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі частки від усіх видів її доходу, починаючи з 26 червня 2023 року. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2024 року у справі №583/3709/24 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в сумі 5000 грн на місяць. 
За рішенням суду №583/802/22 місце проживання сина визначено за місцем проживання ОСОБА_2 . 
Позивач вказує, що відповідачка не цікавиться життям дитини, затримує виплату аліментів, в той час коли вона добре матеріально забезпечена, має у власності квартири, земельні ділянки, користується дорогими автомобілями, працює, літає за кордон на відпочинок. Стан здоров`я у відповідачки нормальний, інших утриманців вона не має і може сплачувати додаткові витрати у повному обсязі – половину від витрачених позивачем коштів. 
Також зазначив, що ОСОБА_5 постійно займається спортом, їздить на змагання та турніри. Усі поїздки на змагання здійснюються за кошти батьків учасників. Придбання спортивного інвентарю, одягу, взуття теж проводиться за рахунок батьків. Батьки оплачують внески за участь у змаганнях. Із зростанням рівня змагань збільшується їх тривалість. 
Син сторін грає в теніс у гостроатакуючому стилі із великою кількістю сильних ударів, що передбачає посилене зношення накладок для ракеток, необхідність мати різні ракетки та різне взуття – для тренувань та для участі у змаганнях. Значно зросли витрати на утримання сина, який відвідує спеціалізований ліцей з поглибленим вивченням англійської мови, є членом збірних команд області з настільного тенісу (по двом віковим категоріям – свого 2011 року народження та 2009 року народження), з шахів. 
ОСОБА_4 є вже чотириразовим чемпіоном Івано-Франківська з тенісу, показує стабільно гарні результати на республіканських та обласних турнірах, які часто проводяться поза межами області. Виграв багато турнірів з тенісу, з шахів. Станом на 1 січня 2025 року він посідав 3 місце в рейтингу України тенісистів 2011 року народження. Провів 244 рейтингових гри. 
На турнірах з шахів постійно підтверджує досягнутий ним рівень 1 розряду (серед дорослих). Останні турніри, у яких брав участь Вадим з шахів - міський закритий турнір 12 січня 2025 року, посів 1 місце, з настільного тенісу – в період з 16 по 19 січня 2025 року – Регіональна ліга Західного регіону. У складі своєї команди ДЮСШ-2 м. Івано-Франківська у своїй групі посів 2 місце. Син дуже виріс за останній рік проживання у Франківську – більше ніж на 12 сантиметрів, тому з багатьох куплених для нього речей та взуття навіть у 2024 році він виріс. Він забезпечений всім необхідним – повноцінним харчуванням, одягом, додатковими підручниками для поглибленого вивчення іноземних мов.
Тренер сина з фізичної підготовки порекомендував вживати вітаміни в зв`язку із значним фізичним навантаженням при заняттях шахами та тенісом, тому дитина вживає вітамінно-мінеральний комплекс «АлфаВіт» «Школяр», вітаміни «Доппельгерц актив Омега 3-6-9». 
В зв`язку з викладеним, позивач вважає, що з відповідачки на його користь підлягає стягненню половина понесених ним додаткових витрат в сумі 20 918 грн 40 коп. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2025року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 9512,50 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 550,73 грн. 
Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2025 року заява ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат задоволена частково. Стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1136,75 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2025 року заява ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат задоволена частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1363,25 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомогою.
Не погоджуючись із рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2025 року у незадоволеній частині позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків , викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду у незадоволеній частині скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача додаткові витрати на дитину у розмірі 11405,90 грн. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті свідків, які могли підтвердити майновий стан відповідачки, а саме: користування нею автомобілями, приміщенням офісу, наявність у неї дорогоцінних прикрас, відвідування розважальних закладів, надання нею послуг з ведення бухгалтерського обліку великій кількості підприємців.
Не погоджується з висновками суду щодо відмови у стягненні з відповідачки половини витрат на спортивний одяг та взуття сина. Вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані ним докази. 
Зауважує, що розміру аліментів, які сплачує відповідачка недостатньо для забезпечення дитини спортивним одягом та взуттям. Придбані позивачем речі не є дороговартісними, за ціною належать до середнього сегменту серед виробників спортивного одягу та взуття. 
Також не погоджується з висновком суду щодо оцінки доказів, наданих на підтвердження придбання речей у ФОП ОСОБА_6 , зауваживши, що за видами економічної діяльності цей підприємець має право здійснювати роздрібну торгівлю спортивним інвентарем, спортивним взуттям та одягом.
Суд також не задовольнив вимогу про стягнення витрат понесених на придбання еспандера, яким син користується для тренувань, не зазначивши підстав відмови.
Заявник звертає увагу суду також на те, що загальновідомим є факт, що при підвищених фізичних навантаженнях, особливо у підлітковому віці необхідно вживати вітаміни та мінерали. І їх вживання в даному випадку пов`язане саме з розвитком здібностей дитини у спорті. Відтак вважає, що витрати понесені ним на придбання вітамінно-мінерального комплексу «АлфаВіт» «Школяр» та вітамінів «Доппельгерц актив Омега 3-6-9» також є додатковими та підлягають стягненню з відповідачки.
Не погоджуючись також із додатковим рішенням суду від 05 травня 20205 року в частині стягнення відшкодування витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 , позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог відповідачки про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка не надала належного доказу оплати витрат на правничу допомогу за актом від 28 березня 2025 року. Суду надана платіжна інструкція від 31 березня 2025 року про перерахування бабусею ОСОБА_3 - ОСОБА_7 7000 грн представнику відповідачки.
Враховуючи, що витрати мала понести сторона процесу, а не її родичка, заявник вважає, що суд має критично віднестися до оцінки наданих документів.
Також звертає увагу на те, що у заяві про ухвалення додаткового рішення від 31 березня 2025 року йдеться про акт приймання наданих послуг від 28 березня 2025 року, проте даний документ не наданий суду та позивачу, не був долучений до справи.
Позивачу та суду відповідачка надала акт виконаних робіт на виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 05 лютого 2025 року, що є іншим документом. 
Заявник вказує на розбіжності у номерах платіжних інструкцій, зазначеній у заяві та наданій суду. Переконаний, що ці документи не можуть бути належними допустимими доказами у справі.
ОСОБА_2 просив суд врахувати зазначені обставини при апеляційному перегляді справи.
Звертаючись з апеляційною скаргою заявник також просив апеляційний суд визнати поважними причини неподання доказів до місцевого суду та врахувати їх при ухваленні рішення. ОСОБА_2 надав фотографії результатів виступів Вадима Діброви на першостях Івано-Франківської області та України з настільного тенісу, що відбувалися, за ствердженням заявника пізніше, ніж суд першої інстанції ухвалив рішення.
Відповідно до положень частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З аналізу зазначених норм процесуального закону вбачається, що питання про дослідження поважності причин неможливості подання стороною у спорі доказів до суду першої інстанції стосується лише тих доказів, які уже існували на час розгляду справи та які можуть підтвердити певні обставини, що належать до предмета доказування у цій справі, але з об`єктивно незалежних від учасника справи причин не були подані до місцевого суду.
Проте чинний процесуальний закон не передбачає обставин урахування апеляційним судом доказів, які взагалі не існували на час розгляду справи місцевим судом.
Відтак у задоволенні клопотання позивача про долучення до справи та урахування доказів, які не існували на час розгляду справи місцевим судом слід відмовити.
Письмового відзиву на апеляційні скарги відповідачка в установлений судом строк не подала.
Рішення суду від 24 березня 2025 року у задоволеній частині вимог позову не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року у справі №583/4873/23 припинено стягнення аліментів на утримання сина з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, вирішено починаючи стягування з 26 червня 2023 року, та аліменти сплачувати на користь батька ОСОБА_2 .
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2024 року у справі №583/3709/24 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, з відповідачки на користь позивача, стягнуто аліменти на утримання сина в сумі 5000 грн на місяць, до досягнення ним повнолітня. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2023 року по справі №583/802/22 змінено місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке визначене рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року по справі №583/3947/20 та визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком – ОСОБА_2 . 
Діброва Вадим займається у ДЮШС № 2 Івано-Франківської міської ради на відділенні настільного тенісу. Бере активну участь в змаганнях: в обласній, регіональній лізі з тенісу настільного, у Другій лізі України та у чемпіонаті України з тенісу настільного (а.с. 16).
За накладною № 1 від 23 січня 2025 ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_8 накладку для настільного тенісу вартістю 3550, 00 грн, дошку для тенісу настільного - 3550, 00 грн., дошку для тенісу настільного - 7535, 00 грн., накладку для настільного тенісу - 3550, 00 грн., кросівки для настільного тенісу – 1000 грн, футболки для настільного тенісу – 760, 00 грн, 1150,00 грн, 1500,00 грн, шорти – 650 грн, чохол для ракетки – 840 грн, рушник 625 грн, шкарпетки - 350 грн та троє шкарпеток по 265 грн – 795 грн, всього на суму 25855,00 грн (а.с. 15 зворот). На підтвердження цих витрат позивач надав платіжну інструкцію від 23 січня 2025 року (а.с. 15).
Відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_8 є освіта у сфері спорту та відпочинку. Також дозволені види діяльності на роздрібну торгівлю, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (а.с. 18-19)
За рахунком фактурою та видатковою накладною ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_6 спортивну сумку вартістю 1400 грн, спортивний костюм вартістю 1800 грн, спортивну куртку вартістю 2200 грн, спортивну кофту вартістю 1100 грн, футболку вартістю 800 грн, двоє шорт по 900 грн, спортивну шапку – 500 грн, кросівки 5300 грн., всього на суму 14900,00 грн (а.с. 19 зворот, 20). На підтвердження оплати за товар позивач надав платіжну інструкцію від 09 січня 2025 року (а.с. 16 зворот). 
ФОП ОСОБА_6 має такі види економічної діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) (а.с. 85).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що додаткові витрати понесені позивачем на придбання спортивного інвентаря пов`язані з розвитком здібностей сина сторін, тому відповідачка зобов`язана брати участь у цих витратах. Зв`язку інших заявлених, як додаткові, витрат позивача з розвитком здібностей сина сторін суд не встановив, а тому відмовив у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки половини витрат на одяг, взуття, сумку, рушник, еспандер, вітамінно-мінеральні комплекси та харчові добавки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України).
Так, відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09.09.2019 у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається судом першої інстанції правильно встановлено, що у позивача, з яким проживає син сторін ОСОБА_9 , наявні особливі обставини у додаткових витратах, зумовлених розвитком спортивних здібностей сина.
Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами наявність понесених ним витрат на спортивний інвентар для сина. 
Проте апеляційний суд не може погодитися із запереченнями апеляційної скарги щодо відмови у стягненні з відповідачки половини витрат понесених на придбання спортивного одягу та взуття, еспандера, спортивної сумки, з огляду на наступне.
Вказані речі не належать до спортивного інвентарю, спорядження пов`язаного безпосередньо із розвитком здібностей сина сторін у настільному тенісі або шахах, стосуються загальних потреб дитини.
Вимоги щодо компенсації половини вартості придбання дитячого одягу, взуття, спортивної сумки, рушника не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, оскільки спортивний одяг придбається кожній дитині в залежності від видів спорту, якими вона займається або для уроків фізкультури.
Відтак суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані витрати покриваються за рахунок аліментів.
Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки половини витрат на вітамінно-мінеральні комплекси, харчові добавки, придбані зі слів позивача - за рекомендацією тренера. На підтвердження необхідності та доцільності вживання дитиною вітамінно–мінерального комплексу та дієтичних добавок необхідні відповідні рекомендації саме лікаря, а не тренера, який не є спеціалістом з дитячого харчування та охорони здоров`я.
Крім того, доведенню з боку позивача підлягає зв`язок призначення вітамінів та дієтичних добавок з особливими обставинами, коли дитина потребує додаткових витрат.
На підтвердження додаткових витрат на придбання вітамінів та дієтичних добавок позивач надав лише квитанції. Проте жодного медичного документа або інших документів, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, дійсну потребу дитини у таких додаткових засобах, саме у зв`язку із наявністю особливих обставин – розвитком здібностей дитини, позивач до суду не надав.
Щодо відшкодування половини вартості еспандера, апеляційний суд також погоджується, що дані витрати не належать до додаткових, оскільки позивач не довів зв`язку придбання еспандера із розвитком здібностей сина у настільному тенісі та шахах.
Відтак доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на їх правильність, а фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи.
Також колегія суддів погоджується із додатковим рішенням суду першої інстанції щодо вирішення питання про відшкодування ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_3 , а доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, з огляду на таке.
Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно доч.ч.3-4ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витратна правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові -на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу надала копії договору про надання професійної правничої допомоги від 05 лютого 2025 року, акту виконаних робіт від 28 березня 2025 року, платіжної інструкції про сплату за послуги адвоката 7000 грн від 31 березня 2025 року (а.с. 158 - 159).
Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення відшкодування витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 , з тих підстав, що сплата послуг адвоката здійснена не ОСОБА_3 , а її бабцею ОСОБА_7 не спростовують висновків місцевого суду з огляду на наступне. 
Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2021 року по справі №757/29103/20-ц зазначив, що визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Закон не забороняє будь-якій фізичній чи юридичній особі здійснити оплату послуг адвоката, який здійснює представництво інтересів іншої особи. Для розподілу за результатами розгляду справи витрат на правову допомогу не має правового значення причини в силу яких сам учасник справи не оплатив послуги адвоката, і таку оплату здійснено іншою особою.
Відтак сумнівів щодо належності та допустимості доказів, наданих відповідачкою на підтвердження витрат на правничу допомогу апеляційний суд не має, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині не заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення за заявою ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що предмет спору у даній справі не є складним, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики, справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг, обставин, які відносяться до предмету доказування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу 7000 грн є суттєво завищеним та не співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, ціною позову, а тому дійшов висновку про необхідність застосування співмірності, визначивши, що пропорційною до обсягу наданої адвокатом правничої допомоги є розмір витрат - 2500 грн, стягнувши з позивача на користь відповідачки 1363,25 грн пропорційно до вимог позовної заяви, у задоволенні яких було відмовлено.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, а також оскаржуваного додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2025 року залишити без задоволення, рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2025 року залишити без задоволення, додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

Д. В. Сізов