П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 686/9646/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Хараджа Н.В. 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
04 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Магрета А. В.,
представника позивача - Гули Ю.М.
відповідача - ОСОБА_1 
представника відповідача - Червоняк С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про затримання для забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, 
В С Т А Н О В И В :
Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулось до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про затримання для забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Затримано для забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянку російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення звернуто до негайного виконання.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Відповідач та представник відповідача були присутні в судовому засіданні та підтримали вимоги апеляційної скарги. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2026 року працівниками правоохоронних органів було доставлено до УДМС України в Хмельницькій області громадянку російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: після скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 (рішення про скасування дозволу на імміграцію №352 від 17.05.2023 року, прийняте УДМС у Хмельницькій області, з рішенням ознайомилась 23.02.2026 року, ОСОБА_3 не здійснила виїзд за межі території України в строки, передбачені Законом України «Про імміграцію» та ПКМУ №321 від 19.04.2018 року (чинним на момент прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання) та продовжила проживати без документів на право проживання (перебування).
Відповідно до обліків відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління ОСОБА_3 , уродженка с. Кутки Славутського району Хмельницької області була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10.10.2017 терміном дії «безстроково» (орган, що видав 6801) на підставі наданого ВГІРФО УМВС України в Хмельницькій області 29.03.2012 (у формі підписаного висновку) дозволу на імміграцію відповідно до пункту З частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію».
12.05.2023 року до Управління надійшло подання Управління СБУ у Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Згідно рішення №352 від 17.05.2023 року УДМС у Хмельницькій області дозвіл на імміграцію в Україну гр. рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасоване, з рішенням ознайомилась 23.02.2026 року.
За наявними обліками територіальних органів ДМС Відповідач документована Славутським РВВС УМВС в Хмельницькій області паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , за обліками документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не значиться.
Згідно Постанови колегії першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду від 05.02.2026 року по справі 686/16732/23, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 20.03.2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10.06.2025 року, за яким ОСОБА_1 була визнана винною за ч. 3 ст. 436 2 ККУ як поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчиненому повторно та з використанням засобів масової інформації.
Відповідач відбувала покарання з 16.09.2025 по 06.02.2026 року в ДУ «Водянська виправна колонія (№146)» на підставі вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.03.2025 року, за яким засуджена за ч.3 ст.436-2 Кримінального кодексу України на строк до 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, крім житла.
Звільнена 06.02.2026 на підставі постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 05.02.2026 року.
За проживання на території України без документів, що дають право на проживання в Україні, на ОСОБА_1 було оформлено протокол про адміністративне правопорушення від 30.03.2026 року, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.
30.03.2026 т.в.о начальника відділу УДМС України в Хмельницькій області було прийняте рішення про примусове видворення з України громадянки рф ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.03.2026 року громадянку рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано згідно протоколу про адміністративне затримання № МХМ 000109.
30.03.2026 т.в.о начальника відділу УДМС України в Хмельницькій області було прийняте рішення про поміщення до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства, і незаконно перебуваються на території України громадянки рф ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у відповідачки відсутні документи на право перебування на території України, вона є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав та може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, відповідачка не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, тож наявні обґрунтовані підстави для затримання громадянки рф ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Згідно ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС.
Так, частиною першою цієї статті визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС).
Суд зазначає, що відомості про перебування відповідачки на території України на законних підставах відсутні, вона не має зареєстрованого місця проживання, була затримана співробітниками ДМС за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання на території України без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами чи документами термін дії, яких закінчився, на час звернення позивача до суду з даним позовом у відповідачки були відсутні будь-які документи на право проживання в Україні. При цьому суд бере до уваги, що в матеріалах суду відсутні докази того, що відповідачка здійснює необхідні дії для легалізації свого проживання та території України, в тому числі і шляхом подачі декларації про відмову від російського громадянства.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо наявності поданих 30.03.2026 року позовів про оскарження відповідних рішень позивача, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, вони не спростовують факту відсутності у відповідачки на момент подання позову документів на право проживання в Україні, а також порушення нею обов`язку щодо залишення території України у строки, встановлені законодавством України. Не спростовують вказані факти й наявність інших обставин, зазначених стороною відповідача. Інші зазначені стороною відповідача доводи, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Щодо посилання представника позивача на той факт, що у відповідачки в Україні проживає мама, яка потребує допомоги з огляду на свій вік, та син, то варто зазначити, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. 
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 522/14416/18 і від 13.10.2021 у справі № 263/14519/20. 
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово виявляла бажання виїхати в російську федерацію. Під час того, як вона була засуджена за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, ОСОБА_1 була написана заява, розміщена на сайті державного проєкту «Хочу к своим», в якій вона просила включити її до обліку та передати для обміну як військовополонену з України на територію російської федерації або тимчасово окуповану територію України. 
Таким чином, з огляду на те, що у відповідачки відсутні документи на право перебування на території України, наявність судимості, вона є нелегальним мігрантом, не має зареєстрованого місця проживання, була затримана за порушення правил перебування іноземців в Україні, знаходиться на території України без законних підстав та може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, Відповідачка не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, суд дійшов вірного висновку про наявність обґрунтованих підстав для затримання громадянки рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України
Отже, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.