Справа № 522/1614/26
Провадження № 2-а/496/16/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Шаньшиної М.В.,
при секретарі судового засідання Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив суд скасувати постанову інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Новицького Р.О. серії ЕНА №6598381 від 01.02.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та просив стягнути судові витрати.
Свій позов позивач мотивував тим, що постановою інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Одеській області лейтенантом поліції Новицьким Р.О., серії ЕНА №6598381 від 01.02.2026 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за те що 01.02.2026 року об 11:31 год. в м. Одесі по вул. Рішельєвська, 63 позивач керував транспортним засобом Nissan Maxima, номерний знак НОМЕР_1 із забрудненим номерний знаком, що не діє чітко визначити символи на відстані 20 метрів, чим порушив ПДР України. Позивач вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною. Після зупинки, поліцейський почав звинувачувати позивача у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, на що позивачем було надано пояснення, що почав керувати транспортним засобом за межами м. Одеса, з ранку 01.02.2026 року. А саме тривалий час рухався по Київській трасі (Е95). Перед початком руху номерні знаки були чистими. З моменту початку руху та до зупинки патрульною поліцією, позивач не зупинявся та не виходив з автомобіля, а до його кінцеваої зупинки вже залишалось декілька кварталів. Також позивач пояснив, що забруднення могло виникнути через природні умови, а саме мокрої та брудної траси після останнього тижневого дощу, снігопаду та реагентів для боротьби зі снігом та ожеледицею, а не через навмисне приховування номера або ігнорування ПДР України. На місці зупинки, позивачем особисто в присутності поліцейських було вимито номерні знаки. Однак його пояснення та усунення причини їх звинувачень на місці поліцейський не відреагував та принципово виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому не надав фото або відеозапис, зроблений з 20 метрів, який доводить, що номерний знак не читаєм. 
Позивач не погоджується з зазначеним рішення інспектора та вважає себе невинним, тому і звернувся до суду з вказаним позовом.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначив, зо позов підтримує та просить задовольнити. 
Від сторони відповідача надійшов відзив, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позову, з наступних підстав. Так факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відео реєстратору інспектора Новицького Р.О., який було долучено до постанови серії ЕНА №6598381 від 01.02.2026 року. Однак, відповідно до пункту 3 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису», строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб. Матеріали по справі №522/1614/26 надійшли до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції 21.04.2026 року за вх. №3899. Станом на 21.04.2026 року відеозаписи по даній справі відсутні на серверах сектору зв`язку та телекомунікацій УПП в Одеській області ДПП у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Також факт вчинення адміністративного правопорушення також підтверджується фотознімком номерного знаку транспортного засобу марки Nissan Maxima, номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, вказаний факт був визнаний самім позивачем в позовній заяві.
Також представник відповідача зазначає, що під час розгляду справи також встановлено, що на транспортному засобі позивача на рівні заднього номерного знака змонтовано фаркоп, конструктивне розташування кого об`єктивно перешкоджає вільному огляду та ідентифікації номерного знака.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку всіх учасників справи відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши та оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного наданого учасниками справи доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд встановив фактичні обставини справи, відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 01.02.2026 року о 11 год 31 хв. Інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Новицьким Р.О. була винесена постанова серії ЕНА №6598381 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.
В оскаржуваній постанові вказано, що 01.02.2026 року о 10:59 в м. Одеса, по вул. Рішельєвська, 63, водій керував транспортним засобом із забрудненим номерний знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим порушив п. 2.96 ПДР – керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненням, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Так до відзиву стороною відповідача було долучено фотознімок, на якому зображений номерний знак.
Предметом позову у цій адміністративній справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктами 3, 8, 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції, серед іншого, розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (зокрема, частина перша статті 121-3). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Підпунктом «в» пункту 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Зі змісту положень підпункту «В» пункту 2.9 ПДР України та частини першої статті 121-3 КУпАП, у їх системному взаємозв`язку, слідує, зокрема, що водієві заборонено керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами, внаслідок чого неможливо чітко визначити символи (або буквено-числову комбінацію) номерного знака з відстані 20 м. У такому випадку настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Частина перша статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Згідно зі статтями 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, позивачем було зазначено, що вказане забруднення було не з його вини, а у зв`язку з погодними умовами, про що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції та на місці зупинки усунув таке забруднення.
Зважаючи на викладені норми, а також на те, що поведінка позивача ОСОБА_1 не була умисною і забруднення номерного знаку відбулося саме з причин несприятливих погодних умов, дорожньої обстановки, суд вважає передчасними висновки поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, оскільки ним не було в повній мірі враховано усіх обставин, за яких вказане порушення було допущено/вчинено.
Отже, наявні у матеріалах справи докази не дають підстави вважати доведеним факт порушення з боку позивача п.2.9 «в» Правил дорожнього руху та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом - ст. 288 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Незважаючи на те, що згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі є поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речові докази, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у вищезазначеній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши подані позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що постанова від 01.02.2026 року серії ЕНА № 6598381 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 665,60 грн., що підтверджується квитанцією від 02.04.2026 року, копія якої міститься у матеріалах справи.
У зв`язку з наведеним, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по справі, в задоволенні решти вимог щодо судових витрат, відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтями 121 КУпАП, 73-77, 90, 205, 241-246, 251, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6598381 від 01.02.2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн за ч. 1 ст.121-3 КУпАП, - скасувати.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В. Шаньшина