ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, 
e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"14" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1340/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.
при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у підготовчому засіданні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБИНАТ» (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1, код ЄДРПОУ 01564236)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РИНОК ПІВНІЧНИЙ» (65111, Одеська обл., м. Одеса, просп. Добровольського, буд. 114/2, код ЄДРПОУ 24544420)
про стягнення 3628000 грн., -

за участю представників сторін: 
від позивача: Обертович Д.М., адвокат, діє на підставі ордеру
від відповідача: Поперечний Д.І., адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМБИНАТ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РИНОК ПІВНІЧНИЙ» про стягнення 3628000 грн. заборгованості по договору №11/2025 від 20.11.2025.
Позовні вимоги ТОВ «КОМБИНАТ» обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №11/2025 від 21.11.2025 щодо повної оплати поставленого товару.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2026, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1340/26; визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14.05.2026 о 14:15.
14.05.2026 за вх.№16858/26 до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій відповідачем визнано наявність заборгованості перед позивачем в сумі 3628000 грн., у зв`язку з чим відповідач просить суд ухвалити рішення про задоволення позову.
У підготовчому засіданні 14.05.2026 представник позивача просить суд розглянути справу по суті та задовольнити позов.
Представник відповідача у судовому засіданні 14.05.2026 просить розглянути справу по суті, визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд задовольнити позов.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 №4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/1340/26 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.
У заяві за вх.№16858/26 відповідачем визнано позов в повному обсязі, у зв`язку з чим справа розглядається судом в порядку ст. 185 ГПК України.
Відповідно до ст. 240 ГПК України в підготовчому засіданні 14.05.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив: 
20.11.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМБИНАТ» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РИНОК ПІВНІЧНИЙ» (покупець, відповідач) укладений договір №11/2025, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передати у власність покупця обладнання для кондитерського виробництва (далі - товар), асортимент, кількість, комплектність, ціна та технічні характеристики якого визначені у специфікації (додаток №1 до цього договору), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його.
Згідно з п.п. 2.3, 2.4 договору обов`язок постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі постачальником товару покупцеві в пункті поставки; право власності на товар переходить до покупця при передачі товару постачальником покупцеві; передача товару оформляється шляхом проставлення відмітки про отримання товару на примірнику накладної, скріпленої підписом уповноваженої особи покупця і печаткою покупця; ризик випадкової загибелі, пошкодження (псування) товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі йому товару.
За п.п. 3.1, 3.2 договору загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, становить 4000000 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 666666,67 грн.; оплата товару здійснюється покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у такому порядку: авансовий платіж у розмірі 372000 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 62000 грн., сплачується протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання цього договору; остаточний розрахунок у розмірі 3628000 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 604666,67 грн., сплачується протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки товару та підписання сторонами акта приймання-передачі товару; підставою для оплати є підписаний сторонами акт без зауважень, що свідчить про відсутність у покупця претензії до кількості та якості поставленого товару.
Відповідно до п.10.1 договору цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Додатком №1 до договору №11/2025 є специфікація, яка визначає перелік товарів, кількість, а також загальну вартість у розмірі 4000000 грн., у т.ч. ПДВ 20%.
25.11.2025 ТОВ «РИНОК ПІВНІЧНИЙ» сплачено на користь ТОВ «КОМБИНАТ» 372000 грн. авансу за договором №11/2025 від 20.11.2025.
В матеріалах справи наявні підписані обома сторонами наступні документи до договору №11/2025 від 20.11.2025: видаткова накладна №9 від 28.11.2025 на суму 4000000 грн. та акт приймання-передачі товару від 28.11.2025 на суму 4000000 грн.
У претензіях від 15.12.2025 №1 та від 12.01.2026 №2 позивач вимагав від відповідача сплатити 3628000 грн. заборгованості за договором №11/2025 від 20.11.2025.
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором за договором №11/2025 від 20.11.2025 в частині повної оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).
За ст.ст. 627, 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною 1 ст. 191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч.ч. 3,4,5 ст. 191 ГПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Відповідно до ч.3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Як свідчать матеріали справи, у заяві за вх.№16858/26 відповідачем визнано позов в повному обсязі, окрім того уповноважений представник відповідача (адвокат за ордером без обмежень повноважень) у підготовчому засіданні 14.05.2026 також підтримав заяву про визнання позову.
Господарський суд зазначає, що спір у даній справі виник з приводу виконання укладеного між сторонами договору поставки №11/2025 від 21.11.2025
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, умови укладеного між сторонами договору, господарський суд дійшов висновку, що позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 4000000 грн., що підтверджується, зокрема, підписаними видатковою накладною та актом приймання-передачі, проте відповідач в повному обсязі не оплатив поставлений та отриманий товар, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість у розмірі 3628000 грн., факт наявності якої визнаний відповідачем та підтверджений за наявними матеріалами справи.
За таких обставин є правомірними, доведеними та підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача наявного основного боргу.
Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.
На підставі ст.ст. 129, 130 ГПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 21768 грн. - покладаються судом на відповідача.
Керуючись ст.ст. 46, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБИНАТ» - задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РИНОК ПІВНІЧНИЙ» (65111, Одеська обл., м. Одеса, просп. Добровольського, буд. 114/2, код ЄДРПОУ 24544420) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБИНАТ» (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1, код ЄДРПОУ 01564236) 3628000 /три мільйони шістсот двадцять вісім тисяч/ грн. заборгованості та 21768 /двадцять одну тисячу сімсот шістдесят вісім/ грн. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 26 травня 2026 р. з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об?єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором, а також приймаючи до уваги перебування судді у відпустці по 22.05.2026.

Суддя Ю.С. Бездоля