ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4065/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України із адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненарахування невиплати суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із отриманням інвалідності ІІ групи, пов`язаної із проходженням військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2024,починаючи з 26.04.2024;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності ІІ групи, пов`язаної із проходженням військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2024, починаючи з 26.04.2024.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 №20/в, позивачу було відмовлено в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки не були подані документи про обставини травми, зокрема про те, що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Вказане рішення позивач вважає протиправним, адже обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений Порядком № 975 покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Враховуючи відсутність у володінні позивача документів, що свідчать про обставини поранення в 1980 році, можна дійти висновку, що не призначення та невиплата разової грошової допомоги не ґрунтується на чинному законодавстві, адже, у силу положень п. 13 Порядку № 975 від 25.12.2013, саме військова частина, з якої його було звільнено мала направити уточнюючі довідки щодо виплати одноразової грошової допомоги до МОУ. Позивач наголошує, що відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 10.03.2024 №1626, його травма Так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Тобто, відповідно до вищезазначеної довідки та висновку, відомості щодо притягнення до адміністративної, дисциплінарної або кримінальної відповідальності, не знайдені.
Ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що відмова позивачу в нарахуванні та виплаті недоотриманої суми одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності ІІ групи, пов`язаної із проходженням військової служби є правомірною, оскільки обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Отже, вимога Міноборони щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною. Оскільки позивачем такі документи надані не були, останньому правомірно було відмовлено у відповідних виплатах.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушенням судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на підставі довідки МСЕК серія 12ААГ № 430746 від 26.04.2024 та пільгового посвідчення серії НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки, яку було видано ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.06.2021 №4/180, позивач проходив строкову військову службу в період з 10 травня 1969 року по 19 травня 1971 року та військову службу за контрактом з 20 лютого 1973 р. по 20 квітня 1991 р., в тому числі приймав участь в бойових діях в Афганістані з 23 лютого 1980 року по 08 червня 1981 року.
10.07.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою та пакетом документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Протокольним рішенням комісії від 28.02.2025 року № 20/в, позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті вищевказаних виплат оскільки останнім не були подані документи про обставини травми, зокрема про те, що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що 26.04.2024 при первинному огляду ОСОБА_1 органами МСЕК визнано особу з інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААГ № 430746 від 07.05.2024).
Отже, на переконання суду положення вищевказаного Порядку № 975 потрібно застосовувати на момент виникнення право у позивача на дану допомогу.
Як зазначив суд, подання до Міністерства оборони України відповідного витягу з протоколу засідання ВЛК ЦВЛК Збройних Сил України від 10.03.2024 року № 1626, яким встановлено, що отримана позивачем травма - ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Отже, вищевказане рішення ЦВЛК Збройних Сил України від 10.03.2024 № 1626 не є тим документом, що підтверджував би обставини отримання поранення або, що отримане поранення не пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Суд першої інстанції констатував, що в розумінні вищевказаних положень, також не є тим документом, що підтверджує обставини отримання поранення і надана позивачем архівна довідка від 09.09.2013 № 108624, адже остання також не містить необхідної інформації, тому відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність серед доданих до заяви від 10.07.2024 року документа, що підтверджував би обставини отримання останнім травми/поранення, як того вимагає п. 11 Порядку № 975.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: 
- не призначення та не виплата разової грошової допомоги не ґрунтується на чинному законодавстві, адже у силу положень п. 13 Порядку № 975 від 25.12.2013 саме військова частина, з якої позивача було звільнено мала направити уточнюючі довідки щодо виплати одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України;
- судом першої інстанції при вирішенні справи було застосовано норми права з порушенням принципу дії закону в часі, що призвело до ухвалення рішення суду, яким було відмовлено в захисті прав Позивача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до положень частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
На виконання приписів частини другої статті 16-2 та частини дев`ятої статті 16- 3 Закону № 2011-ХІІ, постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013р. № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
У контексті доводів апелянта про те, що не призначення та не виплата разової грошової допомоги не ґрунтується на чинному законодавстві, адже у силу положень п. 13 Порядку № 975 від 25.12.2013 саме військова частина, з якої позивача було звільнено мала направити уточнюючі довідки щодо виплати одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, пунктом 11 Порядку № 975 (в редакції на час виникнення право у позивача), встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; - документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності), військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства); - документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Аналогічні приписи містяться й в п. 19 Порядку № 975, відповідно до якого, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги
Тож, для підтвердження відсутності підстав, за якими одноразова грошова допомога не призначається та не виплачується, особа повинна надати копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З вказаного слідує, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
У даному випадку, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18.
Таким чином, подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Згідно правової позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 10.04.2019 у справі № 822/220/18 вимога Міністерства щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною (пункт 64 вказаної постанови Верховного Суду).
У вказаній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Разом із тим, подання до Міністерства оборони України відповідного витягу з протоколу засідання ВЛК ЦВЛК Збройних Сил України від 10.03.2024 № 1626, яким встановлено, що отримана позивачем травма - ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Отже, вищевказане рішення ЦВЛК Збройних Сил України від 10.03.2024 № 1626 не є тим документом, що підтверджував би обставини отримання поранення або, що отримане поранення не пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів констатує, що в розумінні вищевказаних положень, також не є тим документом, що підтверджує обставини отримання поранення і надана позивачем архівна довідка від 09.09.2013 № 108624, адже остання також не містить необхідної інформації.
Системний аналіз положень законодавства, яке регулює спірні відносини, аналіз судової практики Верховного Суду України, а також досліджені судом матеріали справи дають колегії суддів підстави дійти висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність серед доданих до заяви від 10.07.2024 документа, що підтверджував би обставини отримання останнім травми/поранення, як того вимагає п. 11 Порядку № 975.
У контексті доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішенні справи було застосовано норми права з порушенням принципу дії закону в часі, що призвело до ухвалення рішення суду, яким було відмовлено в захисті прав позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Пунктом 3 Порядку № 975, передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як вбачається із матеріалів справи, 26.04.2024 при первинному огляду ОСОБА_1 органами МСЕК визнано особу з інвалідності II групи внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААГ № 430746 від 07.05.2024).
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, про те, що положення вищевказаного Порядку № 975 потрібно застосовувати на момент виникнення права у ОСОБА_1 на дану допомогу.
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду попередньої інстанції про відповідність, у конкретних правовідносинах, дій відповідача вимогам законодавства.
Одночасно, колегія суддів зазначає, що приведена скаржником судова практика Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин, з огляду на відмінність обставин та нормативно-правового регулювання.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко 

Я.М. Василенко