ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1487/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури – Ейсмонт І.С. 

від відповідача 2 - Дурова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2026, ухвалене суддею Семенчук Н.О. м. Миколаїв, повний текст якого складено та підписано 03.04.2026

по справі №915/1487/25

за позовом першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради

до відповідачів: 1. Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3»
2.Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД»

про визнання недійсним умов договору в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість, стягнення 117 102,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» (надалі по тексту постанови – відповідач-1, КП «Міська лікарня №3») та Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» (надалі по тексту постанови – відповідач, ТОВ «МТ-МЕД»), в якій просив суд визнати недійсним пункт 3.1. договору від 24.07.2024 № 145, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 117 102,80 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» на користь Миколаївської міської ради безпідставно сплачені грошові кошти в розмірі 117 102,80 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Окружною прокуратурою міста Миколаєва внаслідок опрацювання інформації, розміщеної в електронній системі публічних закупівель «Prozorro», встановлено підстави для представництва інтересів держави, зокрема факт безпідставного включення ПДВ до ціни на медичне обладнання, закуплене закладом охорони здоров`я. За результатами закупівлі UA-2024-07-05-002968-a, 24.07.2024 між КП «Міська лікарня №3» та ТОВ «МТ-МЕД» укладено договір про закупівлю №145. Відповідно до пункту 3.1 Договору визначена загальна ціна договору, яка становить 1 790 000 грн, в т.ч. ПДВ 7% 117 102,80 грн. Однак, на переконання прокурора, з аналізу положень Договору вбачається, що зміст пункту 3.1. розділу 3 Договору, суперечать підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Відтак, наявні підстави для визнання недійсним Договору в частині включення ПДВ до вартості товару, а безпідставно сплачені кошти в якості ПДВ мають бути повернуті.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2026 задоволено позовні вимоги першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва у повному обсязі, визнано недійсним пункт 3.1 Договору від 24.07.2024 № 145, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 117 102,80 грн, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» на користь Миколаївської міської ради безпідставно сплачені грошові кошти в розмірі 117 102,80 грн, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1211,20 грн, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
В оскаржуваному рішенні Господарський суд Миколаївської області щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, зазначив, що стверджуване прокурором порушення відповідачами інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій з їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави.
В обгронтування підставності задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи свідчать, що цільове призначення товару зумовлювало його використання для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виснував, що спірні правовідносини стосовно оплати такого товару як Операційний стіл за Договором від № 145 від 24.07.2024, укладеним між Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня №3» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД», звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а, відповідно, спірна закупівля мала бути здійснена за ціною без включення до її складу податку на додану вартість.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» на користь Миколаївської міської ради безпідставно сплачених грошових кошти в розмірі 117 102,80 грн, суд першої інстанції вказав, що відповідачем-2 сума податку на додану вартість у розмірі 117 102,80 грн отримана за товар, який не підлягав оподаткуванню ПДВ, така сума є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача-2 поза підставою, передбаченою законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2026 у справі №915/1487/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог першому заступнику керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва про визнання недійсним умов договору в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість, стягнення 117 102,80 грн.
В обгрунтування підстав апеляційної скарги ТОВ «МТ-МЕД» вказує, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для звільнення спірної операції від оподаткування ПДВ є помилковим, оскільки суд ототожнив загальний статус закладу охорони здоров`я та характер його діяльності із виконанням спеціальних умов податкової пільги, встановленої підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. Отже, для застосування цієї податкової пільги закон вимагає наявності не однієї і не двох, а саме сукупності обов`язкових умов, а відсутність хоча б однієї з них виключає звільнення відповідної операції від оподаткування ПДВ.
На думку відповідача-2, для правильного вирішення спору суд мав встановити не лише те, що предмет договору формально відповідає назві медичного виробу, включеного до Переліку, а й те, що поставка за цим конкретним договором відповідала спеціальному цільовому призначенню, прямо передбаченому Податковим кодексом, а саме була здійснена для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період воєнного стану зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я. Без встановлення саме цих обставин висновок про застосування податкової пільги є юридично неповним.
ТОВ «МТ-МЕД» в апеляційній скарзі наголошує, що інформація про те, що такий операційний стіл буде мати спеціальне цільове призначення, як і документи, що це б підтверджували, були відсутні в тендерній пропозиції та не були надані при укладанні договору.
За твердженнями апелянта, заклад охорони здоров`я може надавати медичну допомогу будь-яким категоріям населення, але від оплати ПДВ звільняються придбання лише тих лікарських засобів та медичних виробів, які закупляються зі спеціальною метою - для надання медичної допомоги особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
В апеляційній скарзі відповідач-2 також вказує на те, що кошти у сумі 117 102,80 грн, сплачені до Державного бюджету України як податок на додану вартість, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України можуть бути самостійно скориговані ТОВ «МТ-МЕД» шляхом зменшення податкових зобов`язань на зазначену суму, а також повернуті з бюджету у встановленому законом порядку. Наведене ставить під обґрунтований сумнів як факт порушення інтересів держави у даному випадку, так і доцільність обраного способу їх захисту, оскільки такі інтереси, навіть за умови їх наявності, можуть бути відновлені в межах передбачених податковим законодавством процедур.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу поданого прокурором:
29.04.2026 за вх.№1483/26/Д1 від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «МТ-МЕД».
Так, господарське судочинство будується, зокрема, на принципах змагальності і диспозитивності. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 ст.14 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.118 ГПК України).
Відповідно до ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ч.1 ст.263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Так, ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі від 15.04.2026, серед іншого, було учасникам провадження встановлено на подання відзиву/письмових пояснень десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Вказаний строк для подання відзиву/письмових пояснень є таким, що встановлений судом.
Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 17.04.2026, Окружній прокуратурі міста Миколаєва до електронного кабінету 16.04.2026 о 17:36 було доставлено ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи означене, десятиденний строк на подання відзиву/письмових пояснень для прокурора почав свій обрахунок з 18.04.2026 (перший день початку десятиденного строку) і останній дені якого - 27.04.2026. 
Суд зазначає, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону (ч.2 ст.119 ГПК України) може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії (у даному випадку - до 27.04.2026 включно), чи з ініціативи суду, у той час як прокурор подав відзив на апеляційну скаргу після закінчення цього строку (зареєстрований канцелярію суду 29.04.2026) та з заявою про продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.
Суд ухвалою від 26.05.2026, зазначеною у протоколі судового засідання, залишив без розгляду наданий прокурором відзив, що поданий з пропуском строку встановленого судом для його подання.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.04.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №915/1487/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2026, запропонував учасникам провадження у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзиви/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; попередив учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України; доручив Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1487/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
24.04.2026 матеріали справи №915/1487/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
В межах визначених ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 в порядку проведення підготовчих дій, відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД», а також будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи до апеляційного господарського суду не надходило.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026, серед іншого, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26.05.2026.
Прокурор у судовому засіданні 26.05.2026 заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Представник апелянта у судовому засіданні 26.05.2026 підтримав вимоги апеляційної скарги, наполягав на їх задоволені, скасуванні оскаржуваного рішення суду і відмові у задоволенні позовних вимог.
Уповноважені представники інших учасників справи у судове засідання 26.05.2026 не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання всі сторони повідомлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників справи.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
Як вказує прокурор в позовній заяві, КНП ММР «Міська лікарня № 3» було виділено на придбання медичного обладнання кошти з місцевого бюджету , згідно рішення Миколаївської міської ради від 23 грудня 2023 року №27/12 «Про бюджет Миколаївської територіальної громади на 2024 рік» та прийняті в роботу відповідно до плану використання бюджетних коштів від 25.01.2024, придбання обладнання і предметів довгострокового користування.
05.07.2024 Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» опубліковано протокол затвердження річного плану закупівель щодо предмета закупівлі «ДК 021:2015: 33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні ((ДК 021:2015: 33192230-3 — Операційні столи) (НК 024:2023: 58034 – Стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом))» очікуваною вартістю 1 790 000,00 UAH. Протокол також містить інформацію про те, що джерелом фінансування закупівлі є місцевий бюджет.
Комунальним некомерційними підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» 07.05.2024 в електронній системі публічних закупівель оголошено про проведення відкритих торгів на закупівлю операційного стола (ДК 021:2015: 33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ДК 021:2015: 33192230-3 — Операційні столи) (НК 024:2023: 58034 – Стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом), для використання у відділенні хірургії (ID закупівлі: UA 2024-07-05-002968-a). Очікувана вартість предмета закупівлі: 1 790 000 грн.
Категорія замовника: юридична особа, яка забезпечує потреби держави або територіальної громади.
За результатами закупівлі UA-2024-07-05-002968-a, 24.07.2024 між Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД», як продавцем, було укладено Договір про закупівлю №145 (т1, а.с.17-22), відповідно до предмету якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, зазначений в специфікації (додаток № 1 до Договору), а покупець прийняти та оплатити товар.
Відповідно до Специфікації, яка є додатком № 1 до Договору (т.1, а.с.23), повне найменування товару: ДК 021:2015: 33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні ((ДК 021:2015: 33192230-3 — Операційні столи) (НК 024:2023: 58034 – Стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом) (стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом (ангіоргафічна версія) VIVAX OT-02 (OT-02-722), у кількості 1 шт. загальною вартістю без ПДВ 1 672 897,20 грн, загальна сума ПДВ – 117 102,80 грн, загальна вартість з ПДВ 1 790 000 грн.
Відповідно до п. 3.1 ціна цього Договору становить 1 790 000 грн, у тому числі ПДВ 7% 117 102,80 грн. Ціна за одиницю товару вказана у Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та включає всі витрати та податки, що повинні бути сплачені в Україні. До ціни товару включено вартість усіх витрат: вартість упаковки та маркування, перевезення до місця призначення. Валюта Договору є гривня України.
За змістом п.п. 4.1 та 4.2 Договору розрахунки за товар здійснюються згідно рахунку та накладної, наданих Продавцем на умовах відстрочки платежу до 30 календарних днів.
Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.
За умовами п.п. 5.1 та 5.5 Договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом Продавця на умовах поставки DDP Миколаїв, згідно Інкотермс 2010. Місце поставки (передачі) товарів: вул. Космонавтів, 97, м. Миколаїв, Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3». Строк поставки: згідно заявки Покупця, але не пізніше 31.10.2024.
Продавець зобов`язаний провести установку (монтаж) та введення Товару в експлуатацію, в строк до 30 днів із моменту отримання від Покупця письмової (телефонним зв`язком) заявки.
Відповідно до п. 10.1 цей Договір набирає чинності з дати його підписання представниками Сторін та діє до 31 грудня 2024 року.
На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» передано Комунальному некомерційному підприємству Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» товар, а саме операційний стіл в кількості 1 штука на загальну суму 1790 000 грн, у тому числі ПДВ 117 102,80 грн, про що складено акт приймання-передачі від 19.09.2024 № 0924/19-01.
Крім того, відповідачем-1 було надано до матеріалів справи накладну № 334 від 25.09.2024, а також акт введення в експлуатацію за № 0924/25-01 від 25.09.2024.
У свою чергу, 17.10.2024 Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» перераховано грошові кошти за виконання Договору одним платежем у сумі 1 790 000 грн, у тому числі ПДВ 117 102,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №178 від 25.09.2025 та інформацією з Єдиного вебпорталу використання публічних коштів (https://spending.gov.ua).
В електронній системі закупівель Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» опубліковано Звіт про виконання договору про закупівлю UA-2024-07-05-002968-a, в якому зафіксовано, зокрема, ціну в договорі про закупівлю та суму оплати за Договором – 1 790 000,00 UAH з ПДВ (в тому числі ПДВ 117 102,80 UAH).
Необхідність звернення із цим позовом прокурором обґрунтована потребою захистити інтереси держави у зв’язку з невиконанням відповідних повноважень Миколаївською міською радою, до компетенції якого віднесені відповідні функції щодо розпорядження бюджетними коштами.
Прокурор вважає, що включення ПДВ до вартості товару, відбулося з порушенням вимог законодавства, що свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів.
Предметом апеляційного перегляду даної справи є з`ясування наявності або відсутності підстав для визнання недійсним договору поставки в частині включення до ціни договору суми ПДВ, а також стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України сплаченого ПДВ у складі ціни товару.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Досліджуючи підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, колегія суддів виходить з такого.
Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі №915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Так, прокурором у даній справі Миколаївську міську раду визначено в якості позивача. 
За твердженнями прокурора, саме Миколаївська міська рада, як власник коштів, за які проведено закупівлю та засновник закладу охорони здоров`я, є уповноваженою особою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади у даному випадку.
Окружною прокуратурою 23.09.2025 до Миколаївської міської ради скеровано лист № 51-50/2-9375ВИХ-25, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», у якому повідомлено про те, що при укладанні лікарнею договору з ТОВ «МТ-МЕД» не враховано норми податкового законодавства, що в свою чергу призвело до безпідставного включення та сплати суми ПДВ у розмірі 117 102,80 грн до загальної суми договору. На лист окружної прокуратури Миколаївська міська рада листом від 08.10.2025 за № 26459/02.02.01-40/14/14/25 повідомила про те, що не заперечує щодо подання прокурором відповідної позовної заяви в особі Миколаївської міської ради.
Матеріалами справи також підтверджується, що прокуратура звернулася до позивача із повідомленням (т.1, а.с.68) в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» про намір звернутися до суду із відповідним позовом.
Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що позивач самостійно не звернувся до суду з вказаним позовом, колегія суддів вважає, що у цій справі прокурором належним чином обґрунтовано підстави щодо представництва інтересів держави в суді.

Щодо суті спору.
Згідно із положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Приписи частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, колегія суддів дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, тому такий договір з огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у сторін взаємних цивільних прав і обов`язків, спрямованих на виконання обумовлених цим договором умов, які є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Згідно із ч.1 ст.1 Податкового кодексу України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
За змістом підпунктів а), б) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.
Згідно зі ст.194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
У відповідності до положень п.188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до пунктів 30.1-30.2 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг).
Отже, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.11.2023 у справі №910/2416/23).
Відповідно до підпункту 2 (абзац третій) пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: лікарських засобів та медичних виробів відповідно до підпункту «в» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, що призначені для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18.11.2025 у справі №910/4313/25 зазначив про те, що аналіз вказаної норми свідчить, що операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України за наявності одночасно таких трьох умов:
1) медичні вироби постачаються для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації;
2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я;
3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 р. № 1447 (далі Перелік № 1447).
У разі відсутності однієї із зазначених умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Верховний Суд у вказаній постанові наголосив, що визначальним для звільнення від оподаткування ПДВ за вказаною нормою є не лише категорія товарів та суб`єкт отримувача таких товарів, а й призначення товарів - надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Отже, без дотримання усіх у сукупності цих вимог, наведені операції підлягають оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Вказані вище висновки в подальшому підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові 09.04.2026 у справі №916/2613/25.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши питання наявності умов, які є підставами для звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання медичних виробів за спірним предметом закупівлі відповідно до підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України, зазначає наступне.
Щодо першої умови як звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання медичних виробів у цій справі згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України - постачання для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Так, судова колегія враховує, що спільним наказом Міністерство оборони України та Міністерства охорони здоров`я України №49/180 від 07.02.2018 затверджено перелік закладів охорони здоров`я та державних установ НАМН, що залучаються для надання вторинної (спеціалізованої) і третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги військослужбовцям, які беруть участь в антитерористичній операції та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерацій та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного станку, в який включено Миколаївську міську лікарню № 3, 
Разом з цим колегія суддів зазначає, що підпункт 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не передбачає необхідності наділення спеціальним статусом суб`єкта, зокрема, закладу охорони здоров`я, для отримання податкової пільги, адже аналіз вказаної норми свідчить про наявність вимог щодо спеціального призначення безпосередньо «лікарських засобів та медичних виробів», а не «закладу охорони здоров`я».
За потребою в умовах воєнного стану всі заклади охорони здоров`я області надають медичну допомогу усім постраждалим та пораненим у цілодобовому режимі.
Відтак, можна зробити висновок, що будь-яка лікарня як заклад охорони здоров`я може скористатись наданою законодавцем податковою пільгою за наявності одночасно інших умов, визначених підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України.

Щодо такої умови як звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання медичних виробів у цій справі згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України - віднесення медичних виробів, обумовлених предметом закупівлі, до таких, що визначені Переліком №1447.
Так, між Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД», як продавцем, було укладено Договір про закупівлю №145 (т1, а.с.17-22), відповідно до предмету якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, зазначений в специфікації (додаток № 1 до Договору), а покупець прийняти та оплатити товар.
Відповідно до Специфікації, яка є додатком № 1 до Договору (т.1, а.с.23), повне найменування товару: ДК 021:2015: 33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні ((ДК 021:2015: 33192230-3 — Операційні столи) (НК 024:2023: 58034 – Стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом) (стіл операційний універсальний з гідравлічним приводом (ангіоргафічна версія) VIVAX OT-02 (OT-02-722), у кількості 1 шт. загальною вартістю без ПДВ 1 672 897,20 грн, загальна сума ПДВ – 117 102,80 грн, загальна вартість з ПДВ 1 790 000 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1447 (зі змінами) затверджено перелік лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, до якого включено Стіл операційний.
Окрім того, відповідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 №379, на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 визначено організацію роботи всіх закладів охорони здоров`я, які перебувають в сфері управління, для забезпечення безвідмовного надання медичної допомоги усім постраждалим та пораненим.
Також встановлено, що повернення до госпіталізації у заклади охорони здоров`я визначених у переліку, затвердженому спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України разом з Міністерством оборони України №49/180 від 07.02.2018 здійснюється після стабілізації ситуації та окремого розпорядження Міністерства охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.05.2022 №761 «Про затвердження переліку медичного обладнання для забезпечення потреб сфери охорони здоров`я в умовах воєнного стану» затверджено перелік медичного обладнання для забезпечення потреб сфери охорони здоров`я в умовах воєнного стану.
Так, до вказаного переліку входить, зокрема - «Стіл операційний універсальний, електрогідравлічний, у комплекті».

Щодо такої умови як звільнення від оподаткування ПДВ операції з постачання медичних виробів у цій справі згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, як призначення медичних виробів, зокрема, для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Як зазначено вище, однією з обов`язкових умов застосування податкової пільги на підставі підпункту 2 (абзац третій) пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальне цільове призначення медичних виробів.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що медичні вироби, які купувались відповідачем-1 відповідно до Договору, мають особливе призначення, а саме: для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Так, ні оголошення про проведення процедури закупівлі, ні тендерна документація замовника за процедурою закупівлі, ні договір не містили і не містять жодної інформації про спеціальне цільове призначення товару, який закуповувався, а саме для надання медичної допомоги особам, визначеним в підпункті 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Тобто, замовник під час оголошення процедури закупівлі та укладення Договору не визначав, що закупівля обладнання проводиться для цілей, які визначені вищевказаною нормою.
Натомість питання, для яких цілей та з якою метою здійснюється закупівля тих чи інших медичних виробів, відноситься виключно до компетенції відповідача-1, як замовника процедури закупівлі.
Враховуючи основний вид діяльності Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня №3», а саме - КВЕД-2010 86.10 «Діяльність лікарняних закладів (основний)» (вбачається зі виписки з ЄДРПОУ), а також враховуючи п.3.1 статуту позивача, за яким основною метою діяльності підприємства є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом надання йому медичних послуг, використання придбаного за Договором товару включає надання медичної допомоги як військовим, які потребують лікування, пов`язаного (або не пов`язаного) з отриманням поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану, так і цивільному населенню, яке потребує медичної допомоги, не залежно від обставин отримання ушкодження здоров`я.
Тобто за своїм правовим статусом в силу вимог чинного законодавства відповідач-1 не може надавати медичну допомогу виключно фізичним особам, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства.
Отже, у даному випадку медичне обладнання придбавалося для здійснення закладом охорони здоров`я своїх функцій на загальних підставах.
Використання медичних виробів для надання медичної допомоги категорії осіб, які не обумовлені підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України не узгоджується з положеннями цієї норми, як умови застосування пільгового режиму оподаткування ПДВ операції з постачання медичних виробів, зокрема, щодо цільового використання таких виробів певній категорії осіб, яке законодавець визначив як обов`язкову умову для застосування податкової пільги.
По своїй суті податкові пільги асоціюються з встановленням для певної групи платників податків переваг, які виражаються в зниженні податкового навантаження і є результатом реалізації стимулюючої підфункції регулюючої функції держави з питань оподаткування. Критеріями визначення групи платників податків, на яких поширюється пільга, є певні особливості, що обумовлені видом їх діяльності, об`єктом оподаткування або характером та суспільним значенням здійснюваних ними витрат (пункту 30.1 статті 30 ПК України).
Інакше кажучи, використання медичних виробів не лише для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, свідчитиме про нецільове використання (всупереч умовам чи цілям надання) податкової пільги та, як наслідок, нівелюватиме її призначення.
Відповідальність за особливе порушення податкового законодавства, а саме за нецільове використання податкової пільги передбачена пунктом 123.4 статті 123 ПК України.
Режим звільнення від оподаткування ПДВ, встановлений підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, до операцій з постачання медичних виробів на митній території України, застосовується за умови, що такі медичні вироби: (1) призначені для використання у відповідних заходах, перерахованих у підпункті 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; (2) включені до Переліку №1447.
При цьому, інформація щодо цілей використання медичних виробів може бути зазначена у договорі на постачання таких медичних виробів.
Водночас, якщо придбання медичних виробів, які включено до Переліку №1447, здійснюється не для використання у відповідних заходах, перерахованих у підпункті 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, суб`єктами, то на операцію Товариства з постачання на митній території України медичних виробів режим звільнення від оподаткування ПДВ не поширюватиметься і, відповідно, така операція підлягатиме оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Таким чином, оскільки відповідач-1 не визначав, що закупівля медичного виробу здійснюється для цілей, які перелічені у підпункті 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, та враховуючи використання придбаних медичних виробів для надання медичної допомоги будь-яким особам, а не лише спеціальній категорії суб`єктів, підстав для застосування режиму звільнення від оподаткування ПДВ операції Товариства з постачання на митній території України медичних виробів, обумовлених предметом спірної закупівлі, в порядку визначеної норми немає.
З огляду на наведене, на переконання колегії суддів, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» кошти в сумі ПДВ за договором про закупівлю товару не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки набуті товариством правомірно.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» відповідно до видаткової накладної №35 від 19.09.2024 (т.1, а.с.227) передало Комунальному некомерційному підприємству «Міська лікарня №3» Операційний стіл (ангіоргафічна версія) VIVAX OT-02 (OT-02-722), за в кількості 1 штука ціною 1 790 000 грн.
ТОВ «МТ-МЕД» також зафіксувало здійснену поставку в податковій накладній (т.1, а.с.99), де зазначило про поставку відповідачу- 1 товару, а саме операційний стіл (ангіоргафічна версія) VIVAX OT-02 (OT-02-722), у кількості 1 шт. загальною вартістю без ПДВ 1 672 897,20 грн, загальна сума ПДВ – 117 102,80 грн, загальна вартість з ПДВ 1 790 000 грн
Тобто, відповідач-2 виконав свої зобов`язання зі справляння до державного бюджету України суми ПДВ.
При цьому, прокурор не доводив, що сума ПДВ у розмірі 117102,80 грн була повернута Товариству з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» з бюджету як помилково сплачений податок.
Отже, у даному випадку кошти у розмірі 117102,80 грн були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» у формі податку до державного бюджету України.
Водночас, стягнення вказаної суми, сплаченої до державного бюджету у якості податку на додану вартість становитиме надмірний фінансовий тягар для постачальника, який у цьому випадку діяв добросовісно - сплатив в подальшому відповідну суму до бюджету як ПДВ.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Належність доказів це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи №925/2301/14).
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що прокурором не доведено, що відповідне медичне обладнання має спеціальне цільове використання, які б відповідали вказаному критерію вірогідності, що свідчить про відсутність такої обставини як цільове використання такого обладнання, а отже про відсутність юридичного складу для застосування до спірних правовідносин положень пп.3 п.32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
Таким чином, враховуючи, що до спірних правовідносин не застосовується пп.3 п. 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, а, отже, прокурором не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить включення до ціни договору суми податку на додану вартість, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» безпідставно набутих коштів у вигляді податку на додану вартість у загальній сумі 117102,80 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зоернма, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження вимог та заперечень сторін, колегія суддів вважає позовні вимоги необґрунтованими, а рішення суду таким, що прийняте при неправильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню.

Судові витрати.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2026 по справі №915/1487/25 – скасувати.
3. У задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» та Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» про визнання недійсним умов договору в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість, стягнення 117 102,80 грн – відмовити.
4. Стягнути з Миколаївської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-МЕД» 7267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.
Постанову складено та підписано 28 травня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко	

Судді: К.В. Богатир 	

І.Г.Філінюк