Справа № 509/4706/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу № 509/4706/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
29.08.2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики від 18.07.2018 року у розмірі 2 500 000 грн.
Свою позовну вимогу позивач обгрунтовує тим, що 18.07.2018 року між позивачем та відповідачами укладено Договір позики, згідно якого Позикодавець передав у власність Позичальників, а Позичальники прийняли у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 2 500 000 гривень. За умовами даного договору позичальники зобов`язані повернути позику в повному обсязі до 31.12.2021 року, однак станом на день подання позову позичені когти не повернули.
З огляду на не виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за договором позики від 18.07.2018 р., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді від 29.08.2025 року дану позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою судді від 16.09.2026 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, призначено підготовче засідання у даній справі. 
Також, згідно вказаної ухвали, у зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, постановлено, згідно вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, подальший виклик відповідачів у справі здійснювати через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, де розміщено відповідні оголошення про виклик. 
Ухвалою суду від 11.12.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито тап ризначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 31.10.2025 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позов у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Згода О.О. підтримав позовну заяву у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Під час судового засідання представником також надано для огляду судом оригінал договору позики від 18.07.2018 року, укладеного між сторонами, копію якого міститься в дадотках до позовної заяви.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явивлися, неодноразово повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікацій оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України, а також шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу відповідачів, яка зазначена у позовній заяві.
В рамках даної цивільної справи на електронну пошту суду неождноразово надходило ряд заяв та клопотань від осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, про надсилання позовної заяви з додатками на електронну адресу відповідача, про витребування оригіналів доказів та відхилення копій, про безпосереднє дослідження доказів, про призначення почеркознавчої експертизи, які не підписані електронно-цифровими підписами заявників, а також копія відзиву на позовну заяву, який, крім відсутності належного підпису відповідачів, не містить доказів направлення його копії та додатків до нього позивачу. 
З тексту поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують проти позовних вимог ОСОБА_2 та вказуютьть, що з вересня 2021 року проживають на території Російської Федерації, у зв`язку з чим не мають можливості з`явитись до суду та просять або відмовити у позові або відкласти розгляд справи до моменту, коли вони матимуть можливість, по закінченні військових дій між Україною та Російською Федерацією, представляти та захищати свої інтереси, або особисто, або за довіреністю через адвоката.
Під час судового засідання представник позивача заперечував шодо прийняття відзиву на позовну заяву, оскільки даний відзив не підписано відповідачами, стороні позивача він не надсилався, та він з його текстом та додатками не ознайомлений. Просив також не приймати інші заяви та клопотання, які подано заявниками, оскільки подані з порушенням чинного цивільно-процесуального законодавства України.
Дослідивши матеріали справи в частині поданих особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 копій відзиву на позовну заяву та інших заяв та клопотань з процесуальних питань, а також заслухавши доводи заперечень представника позивача щодо їх прийняття, суд погоджується із доводами представника позивача, та вважає необхідним, відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України, повернути вказані документи заявникам без розгляду, оскільки вони вважаються не підписані заявниками (їх копії належним чином не завірені) та подані з порушенням встановленого законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд також зауважує, що навіть якщо відповідачі по справі дійсно проживають на території рф, то за їх бажанням, незважаючи на наявність таких факторів, як повномасштабне вторгнення з боку країни їх перебування на територію суверенної держави Україна та розрив між державами дипломатичних відносин, вони мали технічну можливість скористатися своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, в тому числі із застосуванням власних технічних засобів, або скористатись юридичними послугами адвоката, який би міг прийняти участь у справі, представляючи інтереси відповідачів. Однак, вказаними правами, станом на день розгляду справи, відповідачі не скористались з невідомих суду причин.
У зв`язку з вищенаведеним, а також зважаючи на встановлені законом стислі строки розгляду даної цивільної справи, передбачені ст.210 ЦПК України, яка перебуває у провадженні суду ще з серпня 2025 року, суд вважає можливим провести розгляд даної справи без участі відповідачів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України)
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.
Судом встановлено, що 18.07.2018 року між ОСОБА_2 (як Позткодавцем) та ОСОБА_3 (як Позичальником 1) та ОСОБА_4 (як Позичальником 2), а спільно Позичальники, у м.Чорноморськ укладено договір позики (далі - Договір).
Згідно п. 1.1. Договору Позикодавець надає, а Позичальники приймають і зобов`язуються повернути грошову суму (позику) в строки і на умовах визначених цим Договором. Позика надається без нарахування та сплати відсотків.
Згідно п. 1.1. Договору розмір позики становить 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч гривень 00 копійок).
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Позичальники підтверджують підписанням даного договору, що отримали в день його укладення готівкою від Позикодавця вказану у п.1.2. цього Договору грошову суму у повному обсязі.
Тобто у даному пункті Договору сторонами, підписанням цього Договору, 18 липня 2018 року зафіксовано факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 2 500 000 грн. спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Пунктом 3.1. Договору, передбачено, що позичальники зобов`язані повернути позику в повному обсязі до 31.12.2021 року. Позика може бути повернена достроково.
Відповідно до п.3.2. Договору повернення коштів проводиться Позичальниками в готівковому порядку шляхом передачі їх Позикодавцю в строк встановлений в Договорі, про що робиться відмітка в даному договорі.
На теперішній час відповідачами в порушення умов Договору, не виконано взятих на себе зобов`язань за вищевказаним Договором в частині повернення всієї суми позики, не повернуто кошти у сумі 2 500 000 гривень.
Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача слід стягнути 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за Договором позики від 18 липня 2018 року.
Судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача в розмірі 15 140,00 грн., порівно, тобто по 7570,00 грн., з кожного.
Керуючись ст.ст. 524, 526, 530, 533, 612, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , суму заборгованості за договором позики від 18.07.2018 року у розмірі 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок) гривень 00 копійок, порівно, тобто по 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, з кожного.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 05.06.2026 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко