Номер провадження: 22-ц/813/807/26 
Справа № 496/5482/24
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича
на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2024 року
за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань вказаним поданням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 65695285 із виконання: виконавчого листа № 2-2527/10, виданого 23.08.2018 року Біляївським районним судом Одеської області, суддя Мельничук Н.І. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Біляївського відділення № 5422 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредиту в розмірі 13151,02 гривень; виконавчого листа № 2-198/2011, виданого 14.05.2014 року Біляївським районним судом Одеської області, суддя Калінюк Р.Б. про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Біляївського відділення № 5422 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1526 від 25 травня 2007 року у сумі 22600 гривень 31 копійка; виконавчого листа № 1506/1869/2012, виданого 30.07.2012 року Біляївським районним судом Одеської області, суддя Трушина О.І. про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом 31 499,27 грн. 20.04.2021 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 65219339, 03.06.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 65671838, 05.02.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64392846 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які були надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 21.04.2021 року за вих. № 2405, 04.06.2021 року за вих. № 3510 та 05.02.2021 року за вих. № 397 за адресами, вказаними у виконавчому документі та в заяві стягувача. Згідно із вказаною постановою боржника було зобов`язано подати виконавцю декларацію про доходи та майно боржника. У день винесення приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника. Незважаючи на те, що вказані постанови було надіслано до 35 банківських установ, станом на сьогодні, тільки вдалось виявити та списати кошти із рахунку ПАТ «ПриватБанк» у розмірі 2 638,86 гри., із рахунку АТ «Ощадбанк» у розмірі 4 880,90 гри., із рахунку ПАТ «МТБ БАНК» у розмірі 4 665,40 грн. Кошти на рахунках боржника в інших банківських установах відсутні або наявний депозитний договір. Також приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. У ході перевірки майнового стану боржника нерухомого майна не виявлено. Згідно відповіді МВС про наявність зареєстрованого за боржником транспортного засобу - зареєстрованого рухомого майна за боржником не виявлено. Згідно відповідей ПФУ та ДФС джерела доходів відсутні. 01.07.2021 року, 21.07.2023 року та 15.01.2024 року на адресу приватного виконавця надходили заяви від ОСОБА_1 про зняття арешту з рахунку, на який зараховуються соціальні виплати. Даний факт підтверджує обізнаність боржника про відкриті виконавчі провадження. В день надходження заяв приватним виконавцем була винесена постанова про зняття арешту з коштів, які містяться на рахунку АТ КБ «ПриватБанк». 10.06.2024 року на адресу приватного виконавця надійшла заява начальника відділу стягнення Південного регіону Управління стягнення заборгованості регіональної мережі департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ «Ощадбанк» з проханням звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу. Також приватним виконавцем отримано відповідь на запит до ДПС України щодо перетину боржником державного кордону, згідно якої встановлено, що боржниця перетинає кордон України. Приватним виконавцем надсилалась вимога від 21.06.2024 року №64392846, згідно із якою боржника зобов`язували надати пояснення із приводу невиконання рішення суду та декларацію про доходи та майно, але законні вимоги приватного виконавця, що були перелічені вище, не були виконанні. Відправлена вимога повернулась на адресу приватного виконавця з відміткою «адресат відмовився». Оскільки приватним виконавцем здійснено повну перевірку майнового стану боржника та за її результатами не виявлено майна та коштів, за рахунок яких можливо виконати рішення суду, ненадання боржником декларації, у якій, зокрема вказуються готівкові кошти та майно, що перебуває у інших осіб, але належить боржнику, подальше виконання рішення суду неможливо саме через перешкоджання боржника у його виконанні. Вищевикладене свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язань, встановлених судовими рішеннями, у зв`язку з чим приватний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань — відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що в поданні приватного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов`язань та що вони не погашені, при цьому вказані матеріали не містять належних доказів на підтвердження того, що боржниця вчиняла дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання судових рішень, які саме дії свідчать про ухилення боржниці від виконання цих зобов`язань та наявності у неї можливості виконати вказані рішення; та доказів її наміру вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець Одеського виконавчого Колечко Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм процесуального права, неправильно застосування норм матеріального, що мають значення для справи, а також на те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10.09.2024 р. по справі №496/5482/24, провадження №6/496/197/24 та задовільнити подання Приватного виконавця Одеського виконавчого округу, ОСОБА_6 , тимчасово обмеживши громадянку України, - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Біляївського районного суду Одеської області № 2-2527/10, що набрало законної сили 04.01.2011 року, рішенням Біляївського районного суду Одеської області № 2-198/2011, що набрало законної сили 21.02.2011 року та рішенням Біляївського районного суду Одеської області № 1506/1869/2012, що набрало законної сили 05.06.2012 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у порушення чинних вимог процесуального закону суд не встановив дійсних обставин справи та не надав оцінки, як діям боржника із переховування майна, обізнаного про розпочате примусове виконання, так і невиконанню боржником законних вимог приватного виконавця, що унеможливлює виконання рішення суду про стягнення боргу.
Скаржником зауважується, що по цій справі судом не було встановлено та взяте до уваги наступне:
- Боржниця обізнана про розпочате відносно неї примусове виконання, що підтверджується відміткою на повідомленнях про вручення № 68004 0280523 2 (16.02.2021 року), № 68004 0285086 6 (13.05.2021 року) із відправлення постанов про відкриття виконавчого провадження.
- За результатами перевірки майнового стану не було виявлено майно чи коштів, за рахунок яких можна виконати рішення суду. Боржниця приховує майно та кошти. Приватним виконавцем надсилалась вимога від 21.06.2024 № 64392846, згідно із якою боржницю зобов`язували надати пояснення із приводу невиконання рішення суду та декларацію про доходи та майно, але законні вимоги приватного виконавця, що були перелічені вище, не були виконанні.
- Боржниця відмовляється від отримання кореспонденції, яку надсилає виконавець. Відправлена вимога 21.06.2024 № 64392846 повернулась на адресу приватного виконавця з відміткою «адресат відмовився».
- Боржниця регулярно перетинає державний кордон, враховуючи те, що жодного нерухомого майна за боржницею не зареєстровано, є об`єктивні підстави вважати, що боржниця може виїхати за кордон та не повернутись до України, залишивши свої борги не сплаченими, а рішення суду — невиконаним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У судове засідання, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Скаржник приватний виконавець Колечко Д.М. повідомлений шляхом надсилання судової повістки до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про його доставку.
Судова повістка надіслана ОСОБА_1 , повернулась з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В провадженні приватного виконавця Колечко Д.М. перебуває відкрите: виконавче провадження №65219339 з виконання виконавчого листа по справі №2-2527/10, виданого 23.08.2018 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Біляївського відділення № 5422 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредиту в розмірі 13151,02 гривень; виконавче провадження №65671838 з виконання виконавчого листа по справі №2-198/2011, виданого 14.05.2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Біляївського відділення № 5422 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1526 від 25 травня 2007 року у сумі 22600 гривень 31 копійка; виконавче провадження №64392846 з виконання виконавчого листа по справі №1506/1869/2012, виданого 30.07.2012 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом 31 499,27 грн.
20.04.2021 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 65219339, 03.06.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 65671838, 05.02.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64392846 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які були надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 20.04.2021 року за вих. № 2405, 03.06.2021 року за вих. № 3510 та 05.02.2021 року за вих. № 397 за адресами, вказаними у виконавчому документі та в заяві стягувача.
Крім того, в рамках виконавчих проваджень приватним виконавцем були винесені постанови про: про арешт коштів боржника від 05.02.2021 року, від 20.04.2021 року, від 03.06.2021 року; про арешт майна боржника від 05.02.2021 року, від 20.04.2021 року, від 03.06.2021 року.
З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що в ході примусового виконання судових рішень, приватним виконавцем Колечко Д.М. було направлено запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, Державної фіскальної служби України, Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця. Та отримано відповіді про відсутність будь-якої інформації за вказаними запитами.
У відповіді Пенсійного Фонду України №219031409 від 06.08.2024 року, на запит приватного виконавця Колечко Д.М., долученого до матеріалів подання, наявна інформація, що останнє місце робити боржника ОСОБА_1 АТ «Одесагаз» 01.10.2019 року.
Згідно з отриманою інформацією, вдалось виявити та списати кошти із рахунків боржниці у АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 2 638,86 грн., у АТ «Ощадбанк» у розмірі 4 880,90 грн., у ПАТ «МТБ БАНК» у розмірі 4 665,40 грн.
01.07.2021 року, 21.07.2023 року та 15.01.2024 року на адресу приватного виконавця надходили заяви від ОСОБА_1 про зняття арешту з рахунку, на який зараховуються соціальні виплати. В день надходження заяв приватним виконавцем були винесені постанови про зняття арешту з коштів, які містяться на рахунку АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно відповіді на запит № 210849110 від 19.06.2024 до ДПС України встановлено, що ОСОБА_1 перетинає державний кордон України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межи України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.
Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.
Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України “Про порядок в`їзду в Україну громадян України”, що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.
У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606- XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Таким чином, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо.
Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в ході примусового виконання судових рішень, приватним виконавцем Колечко Д.М. було направлено запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, Державної фіскальної служби України, Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця. Та отримано відповіді про відсутність будь-якої інформації за вказаними запитами.
Також, 21.06.2024 року Боржниці надсилалась вимога № 64392846, згідно з якою її зобов`язували надати пояснення із приводу виконання рішення суду та декларацію про доходи та майно, проте законні вимоги приватного виконавця не були виконані.
Відтак, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що боржниця, будучі обізнаною про наявність відкритого виконавчого провадження не вчиняла дій, спрямованих на виконання свого боргового зобов`язання, колегія суддів вважає, що боржниця ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження її в праві виїзду за межі України.
Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання боргових зобов`язань за виконавчим листом, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Суду не надано доказів, що за час з відкриття виконавчого провадження боржником здійснені належні дії для виконання виконавчого напису та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.

Колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009), а саме ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та перебуває у справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.
Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, про те, що відсутні докази ухилення боржниці від виконання зобов`язань та наявності у неї можливості виконати вказані рішення; та доказів її наміру вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приватним виконавцем доведено, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Також, колегія суддів вважає за потрібним роз`яснити боржниці наступне.
Статтею 441 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5), яка розглядається у десятиденний строк (частина 6), а постановлена за результатами розгляду цієї заяви ухвала може бути оскаржена (частина 7).
Тобто, боржник, якого тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, у будь-який час вправі подати до суду заяву про скасування цього обмеження зазначивши у цій заяві (зокрема) причини невиконання судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, відповідно підлягає до задоволення і подання приватного виконавця.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича — задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити подання приватного виконавця Одеського виконавчого округу, ОСОБА_6 , тимчасово обмеживши громадянку України, - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 2-2527/10, що набрало законної сили 04.01.2011, рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 2-198/2011, що набрало законної сили 21.02.2011 та рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 1506/1869/2012, що набрало законної сили 05.06.2012.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_2 , 68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 19, оф. 310) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 484,48 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький