Справа № 157/2333/25 	Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/475/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору та договору позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 03 вересня 2024 року був укладений договір позики № 73725356, згідно з умовами якого відповідач отримала позику у розмірі 20000 грн на строк до 02 жовтня 2024 року, який було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов цього договору, позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) у розмірі 0,675% від суми позики за кожен день користування позикою, орієнтовна реальна річна процентна ставка при цьому становить 918,52%, від суми позики. Вказаний договір було доповнено рядом додаткових угод, якими було змінено умови надання позики, а саме строк позики продовжено до 11 лютого 2025 року. Орієнтовна загальна вартість позики становила 40 185 грн 13 коп.
У зв`язку із неналежним виконання умов за вказаним договором у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка на час звернення до суду становить 32 585 грн 87 коп., з яких: 3 594 грн 43 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 17 185 грн 13 коп. – заборгованість за процентами за користування позикою; 8 806 грн 31 коп. – заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою; 3 000 грн – комісія.
Також 27 січня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4431643, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 17000 грн, за умовами якого остання, отримавши кредитні кошти, зобов`язувалася їх повернути у встановлений строк та сплатити відсотки за користування грошима. 
Однак у зв`язку із неналежним виконання умов вказаного договору у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка становить 43 129 грн, з яких: 17 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 14 696 грн 50 коп. – заборгованість по відсотках, 8500 грн – неустойка, 2 932 грн 50 коп. – заборгованість по комісії.
Також позивач зазначав, що 27 березня 2025 року між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений договір факторингу № 27/03/25, за яким він набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 73725356 від 03 вересня 2024 року в сумі 32 585 грн 87 коп. та кредитним договором № 4431643 від 27 січня 2025 року в розмірі 43129 грн.
Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 позичені грошові кошти не повернула і відсотки за користування кредитними коштами не сплачувала, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив суд стягнути з останньої на свою користь заборгованість на загальну суму 75 714 грн 87 коп., а саме:
- за договором позики № 73725356 від 03 вересня 2024 року в розмірі 32 585 грн 87 коп., з яких 3 594 грн 43 коп. – заборгованість за тілом кредиту боргу; 17 185 грн 13 коп. – заборгованість за процентами за користування позикою; 8 806 грн 31 коп. – заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою; 3 000 грн – комісія,
- за кредитним договором № 8281941 від 27 січня 2025 року в розмірі 43 129 грн, з яких: 17 000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 14 696 грн 50 коп. - сума заборгованості за відсотками; 8 500 грн – неустойка, 2 932 грн 50 коп. – заборгованість по комісії та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 58 408 грн 56 коп., а саме: заборгованість за кредитним договором № 8281941 від 27 січня 2025 року в розмірі 34 629 грн, з яких: 17 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14 696 грн 50 коп. – заборгованість за відсотками; 2 932 грн 50 коп. - комісія за надання кредиту, та заборгованість за договором позики № 73725356 від 03 вересня 2024 року в розмірі 23 779 грн 56 коп., з яких: 3 594 грн 43 коп - заборгованість за тілом кредиту; 17 185 грн 13 коп – заборгованість за відсотками; 3 000 грн – комісія за надання позики.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила його в частині стягнення відсотків і комісії скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягуваних коштів до суми фактично отриманого тіла кредиту за договорами.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що позивач не є первісним кредитодавцем, а тому не набув права на отримання кредитних коштів, крім того нарахування відсотків та комісії не відповідає вимогам чинного законодавства. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просив залишити його в силі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту відповідачем не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики та кредитним договорам не виконала, позичені грошові кошти, відсотки та комісії у встановлений договорами строк ні первісному кредитодавцю, а ні фактору позивачу не повернула, то наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості на користь позивача. 
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 03 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 73725356, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 24 цього договору.
Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 вказаного договору позики, товариство надало позичальнику ОСОБА_1 позику в розмірі 20000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язувалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею в порядку та на умовах, визначених цим договором.
З пунктів 2.2, 2.3, 2.4 цього договору вбачається, що позика надавалася строком на 30 днів до 02 жовтня 2024 року. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцеві 918,52% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,675% (процентів) на добу.
До вказаного договору позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено ряд додаткових угод, а саме № 13228819 від 02 жовтня 2024 року, № 13449179 від 01 листопада 2024 року, № 13670285 від 01 грудня 2024 року, № 13679088 від 02 грудня 2024 року, № 13699327від 05 грудня 2024 року, № 13735419 від 10 грудня 2024 року, № 13794791 від 19 грудня 2024 року, № 13814625від 22 грудня 2024 року, № 13838230 від 25 грудня 2024 року, № 13852079 від 27 грудня 2024 року, № 13873280 від 30 грудня 2024 року, № 13956563 від 10 січня 2025 року, № 14001110 від 16 січня 2025 року, № 14022925 від 19 січня 2025 року, № 14032815 від 20 січня 2025 року та № 14088077 від 27 січня 2025 року, якими змінювались умови надання позики, а саме строк її повернення та денна процентна ставка, яка надалі становила – 1,05 %. Всі ці додаткові угоди також були підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора.
Крім того встановлено, що 27 січня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8281941, який також підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, про що свідчить умови цього кредитного договору.
Відповідно до п.п. 2.2.1 п. 2 вказаного кредитного договору, товариство надало позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 17000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
З умов цього договору вбачається, що кредит надавався строком на 360 днів. Договір почав діяти з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а його дія закінчується після повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцеві 3194,73 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,998% (процентів) на добу
З наявних в матеріалах справи письмових доказів: копії договору факторингу, додаткових договорів до договору факторингу, актів прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витягів з реєстру боржників, розрахунків заборгованості за кредитними договорами, вбачається, що 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстрів боржників № 7 від 26 червня 2025 року та № 6 від 27 травня 2025 року до Договору факторингу № 27/03/25від 27 березня 2025, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 73725356 від 03 вересня 2024 року в сумі 32 585 грн 87 коп. та кредитним договором № 8281941 від 27 січня 2025 року в розмірі 43 129 грн.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Як вбачається з матеріалів справи всупереч умов укладених договору позики та кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених цими договорами, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, в останньої виникла заборгованість на вказану вище суму.
Щодо доводів апеляційної скарги, про безпідставне нарахування комісій, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами, взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення.
Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про підставність вимог позивача ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді