Справа № 130/3089/25
Провадження № 22-ц/801/1045/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Справа № 130/3089/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,
учасники справи:
позивач: ТОВ «УМ Факторинг»
відповідач: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №130/3089/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРІНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРІНГ» - адвоката Калачика Володимира Вікторовича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року про відмову в забезпеченні позову, яку постановив суддя Порощук П.П. в Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 13 березня 2026 року,
встановив:

В жовтні 2025 року ТОВ «УМ ФАКТОРІНГ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 148304 грн.
04 березня 2026 року ТОВ «УМ ФАКТОРІНГ» подало заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», Код ЄДРПОУ: 14360570 , а також на будь- яких інших рахунках, що будуть виявлені в ході виконання ухвали, у межах суми: 32322,40 грн, що складається з суми тіла кредиту - 29900 грн та сплаченого судового збору 2422,40 грн).
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник ТОВ «УМ ФАКТОРІНГ» - адвокат Калачик В.В. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що оскаржувана ухвала перешкоджає ефективному захисту прав позивача та створює реальні ризики неможливості виконання майбутнього судового рішення. Таким чином, просив ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «УМ ФАКТОРІНГ» про забезпечення позову – задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №910/12404/21.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 148304 грн.
Отже, зважаючи на предмет позову, яким є стягнення боргу за договором споживчого кредиту, апеляційний суд вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на її рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення. Тому, є доцільним забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», код ЄДРПОУ: 14360570, а також на інші рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах зазначеної в апеляційній скарзі представником позивача суми тіла кредиту - 29900 грн, що не перевищує розмір позовних вимог.
Належність зазначеного рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу підтверджена наданими АТ КБ «ПриватБанк» відомостями від 27.02.2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.71 – 72).
Проте, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Колегія суддів приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову є співмірним та відповідає змісту заявлених позовних вимог з метою захисту прав позивача, та недопущення необґрунтованих обтяжень для відповідача. Крім того, арешт майна є тимчасовим заходом, майно продовжуватиме перебувати у володінні власника, і обмежується тільки можливість розпорядження ним, істотної шкоди інтересам відповідача та інших осіб завдано не буде. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення клопотання, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з постановленням нового судового рішення, яким задовольнити частково заяву про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРІНГ» - адвоката Калачика Володимира Вікторовича задовольнити частково.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2026 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.
Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», код ЄДРПОУ: 14360570, а також на інші рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах суми тіла кредиту - 29900 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий     О. Ю. Береговий

Судді      О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета