Справа № 524/5451/26
Провадження № 1-кп/524/578/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
Головуючої судді – ОСОБА_1 
при секретарі – ОСОБА_2 
за участю прокурора – ОСОБА_3 
захисника – ОСОБА_4 
обвинуваченої – ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12026170500000575, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кременчука, Полтавської області, українки, громадянки України, освіта вища, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію насильству» умисно вчинила фізичне насильство по відношенню до свого співмешканця, тобто вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебувала у сімейних відносинах, за таких обставин. 
20.03.2026 близько 09:00 год ОСОБА_5 перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 з яким вона перебувала в сімейних відносинах.
Знаходячись у приміщені кімнати квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно – небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_5 , схопивши руками з полу дерев`яний табурет, підійшла до ОСОБА_6 , який сидів поруч з обіднім столом, та нанесла йому умисно один удар дерев`яним табуретом по потиличній частині голови, від чого останній впав правою частиною голови на вказаний стіл. Після чого ОСОБА_5 виштовхнула ОСОБА_6 з приміщення квартири.
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта № 354 від 17.04.2026 завдані тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку тяжкого ступеню з формуванням вогнищ забою обох лобних часток та лівої гемісфери, травматичного субарахноідального крововиливу, лінійного перелому тім?яної кістки ліворуч з переходом на потиличну кістку зліва на лівий край великого потиличного отвору, множинних саден голови, кон`юнктивального крововиливу правого ока, які утворилися від дії тупих предметів, в час та обставинах вказаних в фабулі постанові наданої на експертизу, з механізмом удару, як мінімум від двох травмуючих впливів (в ділянку голови стороннім предметом - 1; в ділянку правої орбіти-правого ока - 1) та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя на момент їх спричинення. 
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що скоїла його так, з таких причин і мотивів як це вказано в описовій частині вироку. 
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву в якій просив слухати справу без його присутності, щодо міри покарання покладався на розсуд суду. 
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, які вважають за можливе проводити судовий розгляд у відсутність потерпілого, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без його участі, оскільки можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду.
Показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутністю заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачена ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позицій.
Суд дійшов до переконання, що вина ОСОБА_5  доведена повністю.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5  суд кваліфікує за ч.1 ст. 121 КК України, як умисні дії, що виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. 
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України є умисним тяжкими злочином; також положення ст.. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст.. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння відносно особи з якою вона перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є особою, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вважає себе працездатною.
Враховуючи всі обставини справи, характер і ступень суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, умов, за яких він був вчинений, даних про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, у тому числі тяжкість наслідків, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією частини 1 статті 121 КК України. 
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. 
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення статті 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи. 
Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України.
Тобто передбачені пунктом 1 частини 1 статті 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18). 
Суд вважає, що оскільки обвинувачена усвідомила наслідки вчинених дій, бажає виправитись, під час досудового та судового провадження їй обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який вона не порушувала, що вплинуло на її ставлення до вчиненого, вказані обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 , оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства. 
Зважаючи на те, що обвинувачена щиро розкаялась у скоєному, беззаперечно визнала вину, майнова шкода може бути стягнута в порядку цивільного позову, думку потерпілого щодо можливості застосування покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених статтями 75, 76 КК України. 
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого.
Обов`язки, покладені на обвинувачену впродовж іспитового строку, суд визначає згідно статті 76 КК України. 
Разом з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників. 
Враховуючи вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством по відношенню до потерпілого, який є її співмешканцем, суд дійшов висновку, що до останньої необхідно застосувати обмежувальні заходи, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: заборону наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання потерпілого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; заборону листування, телефонні переговори з потерпілим ОСОБА_6 , який постраждав від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників та покласти на неї обов`язок пройти цю програму.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України. Воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Запобіжний захід відносно особи не застосовувався, у суду відсутні підстави для його обрання. 
Вирішуючи цивільний позов у даному кримінальному провадженні суд керується наступним. 
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. 
Цивільний позов на суму 13744,45 грн. щодо стягнення витрат на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення з обвинуваченої ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі, у межах пред`явлених вимог відповідно до ст. 128 КПК України, як такий, що знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки прокурором додано довідку ЛІЛ «Кременчуцька», де зазначено, що з Державного бюджету (кошти НСЗУ) надійшли кошти в сумі 13744,45 грн.,  тому доведено реальні розмір заподіяних збитків, підстав вважати його завищеними, чи такими, що не відповідає дійсності у суду немає. При цьому обвинуваченою, як цивільним відповідачем, цивільний позов визнано в повному обсязі.
Арешти, що накладені на майно згідно ухвал слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.04.2026 року (справа № 524/3573/26, провадження № 1-кс/524/798/26), від 07.04.2026 року (справа № 524/3573/26, провадження № 1-кс/524/864/26) необхідно скасувати.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів, приєднаних до матеріалів кримінального провадження, необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати винною  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5  строком на 3 (три) місяці наступні обмежувальні заходи:
-заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання потерпілого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
-заборонити листування, телефонні переговори з потерпілим ОСОБА_6 , який постраждав від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
-направлення для проходження програми для кривдників та покласти на неї обов`язок пройти цю програму.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності заст. 390-1 КК України.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Національної служби здоров`я України до Державного бюджету України витрати на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення – ОСОБА_6 в розмірі 13744,45 грн. 
Арешти, що накладені на майно згідно ухвал слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.04.2026 року (справа № 524/3573/26, провадження № 1-кс/524/798/26), від 07.04.2026 року (справа № 524/3573/26, провадження № 1-кс/524/864/26) – скасувати.
Речові докази – оптичний диск з відеозаписом огляду квартири АДРЕСА_3 від 30.03.2026 року, оптичний диск з відеозаписом допиту свідка ОСОБА_7 від 30.03.2026 року, оптичний диск з відеозаписом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 30.03.2026 року, оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 30.03.2026 року, оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 від 30.03.2026 року, оптичний диск з відео з бодікамер працівників БПП м.Кременчука за 19.03.2026 по факту обслуговування виклику за зверненням ОСОБА_5 , оптичний диск DVD-R з написом на ньому ПрАТ Київстар Вх:5999, Вих: 4521/з/кт з інформацією оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар, вилучену 23.04.2026 за ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 07.04.2026 № 1-кс/524/3575/26, оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_8 від 30.03.2026 року – залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження.
Речові докази – дерев`яний табурет із розміром площини для сидіння 30х30см. та товщиною 1,00 см зі слідами РБК, та змиви РБК з бильця дивану, які поміщено до картонної коробки із биркою з пояснювальним написом, дерев`яний табурет із розміром площини для сидіння 30х30см. та товщиною 2,5 см., який поміщено до картонної коробки із биркою з пояснювальним написом – знищити.
Речові докази – медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 з КНМП ЛІЛ «Кременчуцька» за № 3224, дата госпіталізації : 29.03.2026 – повернути до КНМП ЛІЛ «Кременчуцька».
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_9