ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/1425/26 пров. № А/857/20465/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Боршовського Т. І.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 140/1425/26 за адміністративним позовом Приватного підприємства "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
місце ухвалення судового рішення 	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Сорока Ю.Ю.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 140/1425/26 задоволено адміністративний позов Приватного підприємства "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 26.01.2026 року №187/03-20-09-03-01 про відмову Приватному підприємству “Укрпалетсистем” у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, а саме роздрібної торгівлі пальним за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Селець, вулиця Ковельська, 16.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області видати Приватному підприємству “Укрпалетсистем” ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Селець, вулиця Ковельська, 16.
Стягнуто на користь Приватного підприємства “Укрпалетсистем” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області витрати по сплаті судового збору в сумі 5 324 грн 80 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що підставою для відмови у наданні ліцензії зазначено: п.5 ч.1 ст.45 ЗУ № 3817 неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначених цим Законом, а зокрема сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, щодо всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих у місці виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального, необхідних для здійснення такої діяльності, - для об`єктів нерухомого майна, введених в експлуатацію у встановленому законодавством порядку з 1 травня 2011 року.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням особливостей спірних правовідносин, висновок ГУ ДПС у Волинській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з підстав відсутності сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, є безпідставним та суперечить вимогам закону, позаяк відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 (в редакції, чинній на момент реєстрації декларації в січні 2012 року ) прийняття в експлуатацію об`єктів, що належить до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною та територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Приватне підприємство “Укрпалетсистем” зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.03.2003 року за №1 306 120 0000 000522 та як платник податків перебуває на обліку в Західному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, код ЄДРПОУ 32285225.
Основним видом діяльності згідно коду КВЕД 46.71 є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний). 
05.01.2026 ПП “Укрпалетсистем” звернулось до Головного управління ДПС у Волинській області із заявою щодо видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на місце торгівлі, що знаходиться за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Селець, вулиця Ковельська, 16, до якої було додано наступні документи: копія договору суборенди земельної ділянки від 25.11.2025 укладеного між ПП “Укрпалетсистем” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія акту прийому-передачі від 25.11.2025 укладеного між ПП “Укрпалетсистем” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №453618118 від 25.11.2025, копія рішення Турійської селищної ради №75/3 від 29.10.2025 про надання дозволу на суборенду, копія договору оренди майнових комплексів від 24.09.2025 укладеного між ПП “Укрпалетсистем” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія додаткової угоди до договору оренди майнових комплексів №3 від 24.09.2025 укладеного між ПП “Укрпалетсистем” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 25.11.2025 укладеного між ПП “Укрпалетсистем” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія договору оренди земельної ділянки б/н від 11.09.2019 укладеного між Волинською обласною державною адміністрацією Волинської області та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №191252163 від 03.12.2019, копія акту прийому-передачі нерухомого майна №б/н від 24.03.2017 укладеного між ТОВ “Петрол-Гарант” та ТОВ “Екотрейд Компані”, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117667443 від 20.03.2018, технічний паспорт ТІ01:5840-3250-2146-7659 від 28.11.2025, декларація державної технічної комісії про прийняття експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта б/н від 01.01.2012, копія рішення Селецької сільської ради №4 від 26.01.2018 про присвоєння фактичної адреси об`єкту нерухомого майна, лист ПП “Укрпалетсистем” за вих. №1649 від 30.12.2025, копія дозволу Держпраці на виконання газонебезпечні роботи ДЗ-4944/ЦЗ/1-25 від 17.12.2025, копія дозволу Держпраці на експлуатацію обладнання ДЗ-4918/ЦЗ/1-25 від 15.12.2025.
Головним управлінням ДПС у Волинській області за результатами розгляду заяви та долучених до неї документів, прийнято рішення про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 26.01.2026 №187/03-20-09-03-01.
Підставою для відмови у видачі ліцензій є пункт 5 частини першої статті 45 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме: подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначених цим Законом, зокрема, відсутній сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, наявність якого обов`язкова для об`єктів, які введені в експлуатацію з 01 травня 2011 року.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 18 червня 2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а також Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону №3817-ІХ:
ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності (пункт 40);
надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично (пункт 52);
роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшої реалізації або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з місць роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки, газороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, а також реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, а також заправлення з бункерувальника у водному просторі морських та річкових суден (пункт 77).
Одним з видів ліцензії згідно з пункту 22 частини другої статті 41 Закону №3817-ІХ, є ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним.
Частиною третьою вказаної норми закону передбачено, що на кожний вид господарської діяльності надається окрема ліцензія, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно частини першої статті 42 Закону №3817-ІХ, ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається, за умови реєстрації або взяття на облік суб`єкта господарювання у податкових органах та повідомлення таким суб`єктом господарювання про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які здійснюватиметься відповідний вид ліцензійної діяльності, відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, та проходження електронної ідентифікації онлайн в електронному кабінеті з дотриманням вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» і здійснення листування з контролюючим органом через електронний кабінет відповідно до прийнятої контролюючим органом заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет.
Відповідно до частини першої, другої статті 43 Закону №3817-ІХ, ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається органом ліцензування шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Для отримання ліцензії суб`єкт господарювання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у паперовій або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Згідно частини п`ятої вказаної статті, до заяви про отримання ліцензії на право виробництва, оптової торгівлі, роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального додатково додаються копії:
1) документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки (у разі відсутності кадастрового номера земельної ділянки у зазначених документах надається витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку), на якій розташовано об`єкт виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального (крім зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки), чинних на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію (зазначені документи не подаються у разі розміщення об`єкта нерухомого майна на території порту, за умови подання документів, що підтверджують право користування портовою інфраструктурою).
Для бункерувальника подаються копії документів, що засвідчують право його власника або користувача на розміщення такого бункерувальника в акваторії водойми згідно із законодавством України (договір оренди/суборенди причальної стінки чи стоянки в порту або інші документи, що засвідчують право власника або користувача бункерувальника на розміщення бункерувальника в акваторії водойми);
2) сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, щодо всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих у місці виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального, необхідних для здійснення такої діяльності, - для об`єктів нерухомого майна, введених в експлуатацію у встановленому законодавством порядку з 1 травня 2011 року;
технічного паспорта та/або інвентаризаційної справи, та/або довідки про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна, що підтверджують функціональне призначення об`єкта нерухомого майна, що видані бюро технічної інвентаризації або фізичною особою - підприємцем, або юридичною особою, у складі якої працюють один або більше виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, що пройшли професійну атестацію та отримали кваліфікаційний сертифікат на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність", - для об`єктів нерухомого майна, введених в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до 30 квітня 2011 року включно, розташованих у місці виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального, необхідних для здійснення такої діяльності.
Підтвердженням введення в експлуатацію об`єктів нерухомого майна, призначених для приймання, зберігання та роздрібної торгівлі пальним, право приватної власності на які виникло у порядку, визначеному законами України «Про приватизацію державного майна» та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», є реєстрація права власності у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У разі якщо документи, зазначені у пунктах 1 і 2 цієї частини, видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта нерухомого майна;
3) свідоцтва про право власності та/або користування на судно, свідоцтва про придатність судна до плавання або класифікаційного свідоцтва на судно, або акта огляду судна, що видані у встановленому законом порядку, - для бункерувальника;
4) технологічного регламенту, що містить інформацію про всі об`єкти та технологічне обладнання у місці виробництва, необхідні для забезпечення здійснення виробництва та зберігання пального, - для ліцензії на право виробництва пального;
5) технічних умов на виробництво пального визначеної якості, що має відповідати вимогам технічних регламентів та національним стандартам з якості пального, - для ліцензії на право виробництва пального;
6) дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки або декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці;
7) документа, що підтверджує акредитацію випробувальної лабораторії з визначення показників якості пального, виданого уповноваженим органом, або договору з акредитованою відповідно до законодавства лабораторією (у разі відсутності власної акредитованої лабораторії) - для ліцензії на право виробництва пального;
8) документа/документів, що засвідчують право власності або право користування спеціалізованими транспортними засобами для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом, з яких здійснюватиметься роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, - для ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів) із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом.
Заявники, які здійснюють оптову торгівлю пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним, не подають копії документів, передбачені абзацом першим цього пункту.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві про отримання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки зазначають про використання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки і наводять такі відомості:
для стаціонарних резервуарів - загальна місткість і їх фактичне місцезнаходження;
для нестаціонарних ємностей та/або споживчої тари (крім споживчої тари, тари споживача та поворотної тари (газові балони) кожна об`ємом до 60 літрів включно):
для ємностей місткістю до 250 літрів кожна та загальною місткістю ємностей та/або споживчої тари до 500 літрів включно - про їх наявність, без зазначення загальної кількості таких ємностей, та про їх фактичне місцезнаходження;
для ємностей місткістю понад 250 літрів кожна - місткість кожної ємності та загальна місткість ємностей, без зазначення їх фактичного місцезнаходження.
При поданні заяви про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним копії документів, передбачених пунктами 1, 2 і 6 цієї частини, не подаються, якщо заявником є суб`єкт господарювання державного сектору економіки або суб`єкт господарювання, власником якого є суб`єкт господарювання державного сектору економіки, який разом із заявою про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним подав копію одного з таких документів:
документа, що підтверджує приймання суб`єктом господарювання об`єкта нерухомого майна за договором управління майном, укладеним між суб`єктом господарювання - заявником та Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у порядку, передбаченому статтею 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», на підставі рішення Кабінету Міністрів України;
документа, що підтверджує приймання суб`єктом господарювання нерухомого майна, примусово відчуженого або вилученого у власника в умовах правового режиму воєнного стану згідно із законами України «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», документа, що підтверджує передачу акцій суб`єкта господарювання у межах процедури примусового відчуження або вилучення в умовах правового режиму воєнного стану згідно із законами України «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Дія цього абзацу поширюється на об`єкти нерухомого майна, які на день передачі акцій суб`єкта господарювання перебували у власності такого суб`єкта господарювання, який мав діючу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним;
документа, що підтверджує приймання суб`єктом господарювання на підставі рішення Кабінету Міністрів України в управління нерухомого майна, стягнутого у дохід держави згідно із Законом України «Про санкції»;
документа, що підтверджує приймання суб`єктом господарювання на підставі рішення Кабінету Міністрів України у господарське відання та/або в управління об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності Російської Федерації та її резидентів, примусово вилучених відповідно до Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів».
Копії документів, передбачених пунктами 1, 2 і 6 цієї частини, суб`єкт господарювання державного сектору економіки або суб`єкт господарювання, власником якого є суб`єкт господарювання державного сектору економіки, має подати до контролюючого органу протягом двох років з дня подання заяви про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. У разі припинення ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, отриманої у порядку, встановленому цією частиною, при поданні повторної заяви про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним суб`єкт господарювання має подати всі документи, передбачені цією частиною.
Згідно пункту 1 частини сьомої статті 43 Закону №3817-ІХ, орган ліцензування зобов`язаний прийняти рішення про надання або про відмову в наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності не пізніше 20 робочих днів з дня одержання від заявника заяви про отримання ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв (крім малих виробництв дистилятів, малих виробництв виноробної продукції, малих виробництв пива), тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини, на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 45 Закону №3817-ІХ, підставами для прийняття органом ліцензування рішення про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, серед іншого, неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначених цим Законом.
Повертаючись до цієї справи колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття Головним управлінням ДПС у Волинській області рішення від 26.01.2026 №187/03-20-09-03-01 про відмову у наданні ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним стало посилання на пункт 5 частини першої статті 45 Закону, а саме: подання документів не в повному обсязі через відсутність сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, наявність якого, на переконання відповідача, є обов`язковою для об`єктів, введених в експлуатацію з 01 травня 2011 року.
Колегія суддів вважає такий висновок контролюючого органу помилковим, упередженим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із заявою про видачу ліцензії було надано копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Волинській області за №ВЛ14312001169 у січні 2012 року. Відповідно до змісту зазначеного документа, спірний об`єкт (автозаправна станція) за технічними характеристиками віднесений до ІІІ категорії складності будівництва, а рік завершення його будівництва — грудень 2011 року.
Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення містобудівних правовідносин — січень 2012 року) та пунктом 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, було чітко розмежовано процедуру прийняття в експлуатацію об`єктів залежно від їх категорії складності.
Зокрема, прийняття в експлуатацію об`єктів І, ІІ та ІІІ категорій складності здійснювалося виключно шляхом реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Натомість видача сертифіката була передбачена законодавством як інструмент прийняття в експлуатацію виключно для об`єктів IV і V категорій складності.
Таким чином, уповноважений орган державного архітектурно-будівельного контролю у січні 2012 року діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом, зареєструвавши саме декларацію №ВЛ14312001169, яка є належним, достатнім та чинним документом, що підтверджує законність введення АЗС в експлуатацію. Вимога податкового органу надати сертифікат на об`єкт ІІІ категорії складності суперечить нормам містобудівного законодавства, оскільки такий документ апріорі не міг бути виданий забудовнику.
Колегія суддів наголошує, що органи Державної податкової служби України не є органами, які реалізують державну політику у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Контролюючий орган при здійсненні процедури ліцензування не наділений повноваженнями надавати правову оцінку правильності визначення категорії складності об`єкта будівництва чи правомірності вибору форми документа (декларація чи сертифікат), який було видано органом ДАБК у 2012 року.
Правова функція як декларації, так і сертифіката у контексті Закону є тотожною — підтвердити факт готовності та безпеки об`єкта нерухомості для використання за цільовим призначенням. Оскільки позивач надав чинну та зареєстровану у встановленому порядку декларацію, твердження відповідача про «подання документів не в повному обсязі» є безпідставним.
Заперечуючи проти судового рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області видати ліцензію, скаржник посилається на те, що право видачі ліцензії є його виключною дискрецією, а суд не може перебирати на себе функції державного органу. Колегія суддів відхиляє ці доводи з огляду на таке.
Дискреційними є повноваження, які надають суб`єкту владних повноважень певну ступінь свободи при прийнятті рішення, коли закон дозволяє йому обирати між декількома альтернативними варіантами поведінки, кожен з яких є законним.
Натомість, відповідно до положень статті 45 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового... та пального», підстави для відмови у видачі ліцензії є вичерпними. За умови подання заявником повного пакету документів, сплати ліцензійного збору та відсутності недостовірних даних у документах, у контролюючого органу виникає єдиний законодавчо визначений варіант поведінки — прийняти рішення про видачу ліцензії. У такому випадку орган влади не має свободи вибору (дискреції) між видачею ліцензії та відмовою у її видачі.
Як встановлено судом, позивач (ПП «Укрпалетсистем») надав повний та належний пакет документів, передбачений чинним законодавством.
Єдина підстава, якою відповідач мотивував відмову (відсутність сертифіката для об`єкта ІІІ категорії складності), визнана судом протиправною та помилковою.
За таких обставин, оскільки інші законні підстави для відмови у видачі ліцензії відсутні, дискреція ГУ ДПС у Волинській області звузилася до єдиного правомірного рішення — видачі ліцензії.
Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, якщо це необхідно для повного відновлення порушених прав позивача. 
Спроба обмежитися лише скасуванням рішення про відмову змусить позивача проходити процедуру розгляду заяви повторно, що може призвести до нового кола безпідставних відмов і затягування процесу, порушуючи принцип правової визначеності та право на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини).
Обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, колегія суддів виходить із необхідності дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до сталої та послідовної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах "Chassagnou and Others v. France", "Kudіa v. Poland"), засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права особи, а не бути декларативним чи формальним. Ефективним є такий спосіб, який запобігає виникненню або продовженню порушення, чи надає належне відшкодування за маюче місце порушення.
Аналогічна правова позиція закріплена у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Проте, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У контексті цього спору колегія суддів наголошує, що ухвалення судом рішення лише про скасування протиправної відмови ГУ ДПС у Волинській області (без зобов`язання вчинити конкретні дії) не призведе до реального та повного поновлення прав Приватного підприємства “Укрпалетсистем”.
Такий обмежений підхід змусив би суб`єкта господарювання повторно проходити процедуру розгляду тієї самої заяви у тому самому контролюючому органі. Це створює очевидний ризик виникнення так званого "синдрому нескінченного кола" (або "другого кола" розгляду), коли податковий орган, користуючись формальним скасуванням попереднього акта, може знайти нові штучні технічні підстави чи виявити "нові недоліки" для чергової відмови у видачі ліцензії.
Така практика суб`єктів владних повноважень прямо суперечить принципу належного урядування (good governance), сформульованому ЄСПЛ, зокрема у справах "Beyeler v. Italy", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Rysovskyy v. Ukraine". Цей принцип вимагає, щоб у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини (включаючи право на мирне володіння майном та ведення підприємницької діяльності), державні органи повинні діяти вчасно, належним чином і якомога послідовніше. Держава не повинна отримувати вигоду чи створювати перешкоди для приватних осіб через власні помилки або прогалини.
Оскільки у суду відсутні сумніви щодо повноти та законності наданих позивачем документів, вимога про зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області видати Приватному підприємству “Укрпалетсистем” ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Селець, вулиця Ковельська, 16, є правомірною, обґрунтованою та є такою, що підставно задоволена судом першої інстанції.
Судом під час розгляду справи достеменно встановлено, що позивач надав повний, передбачений законом пакет документів, а єдина причина відмови контролюючого органу визнана судом протиправною та скасована. За таких умов, будь-яке повторне відправлення питання на розгляд ДПС є нічим іншим, як затягуванням процесу та проявом правового пуризму, що прямо шкодить економічним інтересам підприємства та нівелює сутність правосуддя.
Правосуддя за своєю юридичною суттю має бути результативним. Судове рішення повинно остаточно ставити крапку у спорі між суб`єктом та державою.
З огляду на вищевикладене, єдиним справедливим, законним та ефективним способом захисту прав позивача, який повністю виключає подальше свавілля з боку контролюючого органу, є пряме зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області видати Приватному підприємству “Укрпалетсистем” ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за вказаною у заяві адресою.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що останнім повно та всебічно встановлено обставини справи, а оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 140/1425/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос