ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р. 	Справа № 520/13941/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Шрамко Ірини Сергіївни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026, суддя Бідонько А.В., по справі № 520/13941/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Сумській області  
третя особа Головне управління ДПС у Волинській області 
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа: Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 21 жовтня 2024 року №1501318280706.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 21 жовтня 2024 року №1501318280706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 274627,35 грн. є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа - Головне управління ДПС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем під час перевірки було надано накладні на внутрішнє переміщення товарів № 4 від 01.09.2024, № 5 від 01.10.2024, № 6 від 16.10.2024, відповідно до яких здійснювалося переміщення товарів з основного складу до магазину. Разом з тим, контролюючим органом не враховано накладні на внутрішнє переміщення № 1.1 від 23.09.2024 та № 2.1 від 20.10.2024, якими здійснювалося повернення товарів з магазину на основний склад, зокрема Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb та Б/У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb на загальну суму 150 568,90 грн. Саме з цієї причини зазначені товари відсутні в інвентаризаційному описі станом на 22.10.2024, що не свідчить про їх реалізацію покупцям.
На переконання позивача, висновки контролюючого органу про порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР є необґрунтованими, оскільки встановлені перевіркою обставини свідчать, лише про недоліки у веденні обліку товарних запасів та невідображення окремих внутрішніх переміщень товару, що підпадає під дію пункту 12 статті 3 Закону про РРО, а не про здійснення розрахункових операцій без застосування ПРРО.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що положення профільного Закону України №265/95-ВР є спеціальними нормами щодо тлумачення сутності здійснюваних операцій та їх подальшої кваліфікації. Зокрема, ст. 2 Закону України №265/95-ВР визначає поняття розрахункової операції, розрахункового документу та вбудованого електронного контрольнокасового реєстратора, а також встановлення належного виконання кожного з обов`язків, встановлених статтею 3 цього Закону.
З огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту проведення розрахункової операції. За першу з таких операцій потрібно застосовувати штраф як за порушення, вчинене вперше, а за кожну наступну - як за повторне (у підвищеному розмірі), що слідує із змісту ст.17 Закону України №265/95-ВР.
При цьому, кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є наступність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень. Таким чином, розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.
Таким чином, на переконання представника відповідача, контролюючим органом було правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафна санкція в розмірі 150%.
Представником третьої особи, також було подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 року яким у задоволені позову відмовлено повністю – відсутні.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представники відповідача та третьої особи, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснює торгівельну діяльність в сфері роздрібної торгівлі технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та з 01.07.2023 перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група єдиного податку, ставка податку 20%.
Для проведення розрахункових операцій за місцем провадження (здійснення) діяльності, ФОП ОСОБА_1 07.06.2024 зареєстровано програмний реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером 4000889843.
Головного управління ДПС у Волинській області на підставі пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2,80.2.6,ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI, відповідно до наказу від 22.10.2024 №3609-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » та направлень на перевірку, було проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність, ФОП ОСОБА_1 у сфері торгівлі технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту, за результатами якої складено акт від 31.10.2024 бланк №003239, який зареєстрований в ГУ ДПС у Волинській області за №30626/03-20-07- 05/ НОМЕР_2 .
За висновками акту перевірки зазначено про порушення позивачем: - п. 1,2 ст. 3 – Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; ст.44,63,85 - Податкового кодексу України від 02.12.2010№ 2755-VI зі змінами та доповнення.
До ГУ ДПС у Сумській області згідно супровідного листа Головного управління ДПС у Волинській області від 01.11.2024 №1665/7/03-20-07-05-07 надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (акт від 31.10.2024 №30626/03-20-07-05/ НОМЕР_1 ), який перебував у 2024 році, як суб`єкт господарювання за основним місцем податкового обліку в ГУ ДПС у Сумській області (Конотопська ДПІ) згідно визначеної податкової адреси: АДРЕСА_3 .
На підставі зазначеного акта перевірки, та з огляду на наведене порушення ГУ ДПС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1501318280706 від 21.10.2024 року яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 274627,35 грн.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності на підставі п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР за порушення вимог, визначених п.п.1,2 ст.3 зазначеного закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).
Згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст.80 ПК України.
Пунктом 80.1 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
З матеріалів справи встановлено, що наказом ГУ ДПС в Волинській області від 22.10.2024 №3609-п призначено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 зазначив, що у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки, та такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт п.80.2 ст.80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07.08.2024 у справі №280/6835/23, від 09.09.2024 у справі №280/6832/23.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до змісту наказу наказом ГУ ДПС в Волинській області від 22.10.2024 №3609-п перевірка ФОП ОСОБА_1 була призначена на підставі пп. 80.2.2, 80.2.6. п. 80.2 ст. 80 ПК України, у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, щодо при проведенні розрахункових операцій із застосуванням електронних платіжних засобів покупцям видавався фіскальний чек, який не містить всіх обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у 75.1.3 ПК України, з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Так, в матеріалах справи наявна доповідна записка в.о. заступника начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС в Волинській області від 09.10.2024 №385/03-20-07-05-01 щодо наявних підстав відповідно до пп.80.2.2 та пп. 20.2.6 п.80.2 ст.80 ПК України для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою об`єкта господарювання: АДРЕСА_1 , деталізація підстави для перевірки: при проведенні розрахункових операції із застосуванням електронних платіжних засобів покупцям видавався фіскальний чек, який не містить всіх обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про форму та зміст розрахункових документів /електронних розрахункових документів, яке затвердженурахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Попередня фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області у період з 17 липня 2024 року по 26 липня 2024 року включно, за результатами якої складено Акт перевірки від 26 липня 2024 року №19948/03-20-07-05/ НОМЕР_1 та на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2024 року № 1034018280706.
Слід зазначити, що у сукупності, зазначена доповідна записка в розумінні пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України є інформацією, що дає підстави для призначення та проведення фактичної перевірки.
З урахуванням наведеного, зважаючи на зміст наказу про проведення фактичної перевірки, з якого вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на пп.80.2.2 ПК України), так і фактична (деталізована шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обсяг зазначеної у наказі інформації відповідає вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем було допущено порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.07.2023 у справі № 280/4696/22 у разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 460/1239/19 зазначив, що не зазначення у наказі конкретної інформації щодо підстав прийняття наказу на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п. 81.1 ст. 81 ПК України, у наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом. Зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей, таких як фактичні обставини, що стали передумовою для призначення перевірки, законодавством не вимагається.
Отже, колегія суддів вважає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема, фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а доводи представника позивача про відсутність підстав та протиправність наказу про проведення перевірки є необґрунтованими та безпідставними.
Аргументи позивача, що наказ ГУ ДПС у Волинській області не містить найменування та реквізитів суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевірюється), колегія суддів не бере до уваги, оскільки спростовуються змістом наказу № 3609-п від 22.10.2024, в якому, серед іншого зазначено, прізвище, ім`я, по батькові – ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , назва/тип господарської одиниці – магазин та адресу господарської одиниці – АДРЕСА_1 .
Щодо аргументів позивача про необґрунтованість дослідження в ході перевірки операцій, які перебувають за межами періоду перевірки, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Слід звернути увагу, що Верховним Судом було зроблено висновок в постанові від 20.05.2022 у справі № 826/8284/17, щодо можливості проведення фактичної перевірки в межах 1095 днів та правомірності наказу про призначення такої перевірки.
При цьому Податковим кодексом не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім статті 102 ПК України (не пізніше 1095 днів), а так само, як і використання під час проведення фактичної перевірки відповідних документів, визначених ПК України, податкової інформації, даних СОД РРО, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлений контролюючим органом, на підставі відповідних документальних даних про факт порушення Закону України №265/95-ВР та здійснення нарахування штрафної санкції перебувало в межах предмету проведеної фактичної перевірки встановленого пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.
Щодо тверджень позивача про неврахування контролюючим органом наданих пояснень, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу. (пп.86.7.1 п. 86.7 ст. 86 ПК України).
Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції.
Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет. (пп.86.7.2 п. 86.7 ст. 86 ПК України).
Платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.
Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. (пп.86.7.3 п. 86.7 ст. 86 ПК України).
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на запит про надання документів ФОП ОСОБА_1 22.10.2024 надано документи, які на його думку вказують на те, що всі розрахункові операції були проведені через ПРРО.
Колегія суддів не бере до уваги аргументи позивача, що дані документи були запереченнями на акт перевірки, оскільки заперечення та додаткові документи і пояснення відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України подаються у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки.
З матеріалів справи встановлено, що копії документів ФОП ОСОБА_1 були надані 22.10.2024 у 1 день проведення перевірки, а не на акт перевірки від 31.10.2024 №30626/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , а тому не є запереченням у розумінні п.86.7 ст. 86 ПК України та в свою чергу не підлягав розгляду в порядку визначному пп.86.7.1 п. 86.7 ст. 86 ПК України.
Разом з тим, копії документів надані 22.10.2024 були враховані контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення, проте Позивачем не в повному обсязі надано документи, що належать та пов`язані з предметом перевірки, що в свою чергу й призвело до прийняття податкового повідомлення-рішення №1501318280706 від 21.11.2024.
З пояснень представника відповідача встановлено, що позивачем не надано до перевірки банківські виписки щодо руху коштів з 07.06.2024 по 30.09.2024 на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності, інформацію щодо ведення обліку доходів, про що був складений акт який засвідчує факт ненадання у визначений у запиті строк (надання не в повному обсязі) платником податків документів для фактичної перевірки від 31.10.2024 (вх. ГУ ДПС у Волинській області №4711/03-10-07- 05/3327513838 від 01.11.2024). Під час розгляду справи у суді позивач не заперечував щодо ненадання вказаних документів.
Щодо аргументів позивача про відсутність у контролюючого органу права на витребування банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до абзаців першого-другого п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 ПК України.
Контролюючі органи, визначені п. п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з абзацами першим-другим п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Окрім того, контролюючі органи, визначені п. п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та ПК України, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду – інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Пунктом 57 розд. IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі – Положення), визначено, що інформація, яка міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.
Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Згідно з п. 62 розд. IV Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Враховуючи вищенаведене, під час проведення перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, зокрема первинні документи (в т. ч. банківські виписки), регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, а тому доводи позивача в цій частині суд вважає безпідставними.
При цьому інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках платника податків контролюючі органи мають право безоплатно отримувати від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ лише на підставі рішення суду.
Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що попри заперечення позивачем права контролюючого органу на витребування банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності, ФОП ОСОБА_1 було надано виписка про рух коштів на банківському рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в установі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.10.2024 по 22.10.2024.
Разом з тим, як уже встановлено судом, позивачем не надано до перевірки банківські виписки щодо руху коштів за період з 07.06.2024 по 30.09.2024.
Проте, позивач не був обмежений у праві надання даних документів, адже відведений період на проведення фактичної перевірки є достатнім проміжком часу для пред`явлення контролюючому органу документів, які запитуються.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не спростовано не надання вказаних документів під час проведення перевірки, а доводи про відсутність обов`язку в їх наданні суд вважає безпідставним.
Щодо суті виявлених під час перевірки порушень законодавства колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон України №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Абзацом 19 ст.2 Закону України №265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. 
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 (надалі Положення №13).
Пунктом 3 розділу І Положення №13 визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.
Згідно п.2 розділу ІІ Положення №13 фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити.
У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (абз.2 п.3 розділ І Положення №13).
У відповідності до п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується штрафна санкція у розмірі: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає, що п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР визначає відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.
З матеріалів справи встановлено, що за результатом проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , ГУ ДПС в Волинській області складено акт перевірки від 31.10.2024 №30626/03-20-07- 05/ НОМЕР_2 , відповідно до якого було встановлено порушення порушення п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР, а саме:
на місці проведення розрахунків 22.10.2024 (з в рахуванням проведеної розрахункової операції) знаходились готівкові кошти, одержані як оплата за реалізований товар з початку робочого дня в сумі 4015,00 грн які були власноручно підраховані продавцем ОСОБА_3 .
Згідно Х-звіту по ПРРО фіск. №4000889843 станом на 16 год 02 хв розрахункові операції в готівковій формі через ПРРО склали 3084,00 грн. Таким чином різниця готівкових коштів що знаходилась на місці розрахунків в даній ГО в сумі 931,00 отримана в результаті проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування ПРРО та без видачі покупцям відповідних розрахункових документів (фіскальний чек) встановленої форми та змісту. 
Під час проведення перевірки використана наявна в Головному управління ДПС у Волинській області інформація даних СОД РРО, стосовно даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій та програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. 
В ході аналізу інформації, яка міститься в інформаційній системі ДПС України, та в отриманих від СГ матеріалів наданих до перевірки (форма ведення обліку товарних запасів з накладними на внутрішнє переміщення №4 від 01.09.2024, №5 від 01.10.2024, №6 від 16.10.2024 та інвентаризаційний опис товару на 22.10.2024) встановлено, що суб`єктом господарювання при проведення розрахункових операцій з реалізації товару не застосовувався програмний реєстратор розрахункових операцій, фіскальні чеки не формувались, не друкувались та не видавались покупцям у встановленому законом порядку на суму 150568,90 грн додаток №1 (зазначений додаток відсутній у позивача). 
На письмовий запит перевіряючих від 22.10.2024 для перевірки платником податків надано виписки про рух коштів на банківському рахунку НОМЕР_3 , відкритому в установі АТ КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.10.2024 по 22.10.2024. Аналізом наданих матеріалів та співставленням відповідної інформації з даними інформаційної системи ДПС України СОД РРО по ПРРО фіск. №4000889843 встановлено розбіжність між надходженням коштів (розрахунки з еквайрингу) на рахунок платника в банку та проведеними операціями ПРРО, а саме: 
- суб`єктом господарювання при проведенні розрахункових операцій у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (платіжного банківського терміналу, банківських карток) не забезпечено проведення через РРО сум, одержаних за надані послуги (реалізовані товари), розрахункові операції проведені без створення та видачі споживачам послуг (покупцям товарів) в електронній та/або паперовій формі розрахункових документів (фіскальних чеків) встановленої форми та змісту. Загальна сума проведених операцій без застосування РРО у встановленому законом порядку становить 139,00 грн. Реєстр даних розрахункових операцій проведених у безготівковій формі із застосуванням ЕПЗ в розрізі дати наведений в Додатку № 2 до матеріалів перевірки (зазначений додаток відсутній у позивача);
- суб`єктом господарювання, при проведенні розрахункових операцій не забезпечено видачу покупцям (споживачам послуг) розрахункових документів встановленої форми та змісту а саме: перевіркою встановлено проведення ряду розрахункових операцій із зазначенням у фіскальних чеках РРО форми оплати “картка”, проте, згідно наданих для перевірки банківських виписок відповідні операції у безготівковій формі не проводились. Загальна сума проведених операцій з порушенням становить 31446,00 грн. Реєстр даних розрахункових операцій наведений в Додатку №3 до матеріалів перевірки (зазначений додаток відсутній у позивача).
Під час проведення фактичної перевірки на письмовий запит перевіряючих від 22.10.2024 суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 не надано в повному обсязі документи, що становлять предмет перевірки ведення обліку доходів.
Виявлені порушення податковим органом під час проведення фактичної перевірки позивачем не спростовані.
Колегія суддів вважає, що предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого п.2 ст.3 Закону України №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.02.2023 у справі №500/6845/21.
Судом першої інстанції встановлено, що встановлюючи порушення позивачем п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР контролюючий орган керувався даними системи СОД РРО щодо проведення позивачем розрахункових операцій з реалізації товару.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09.09.2024 у справі № 280/6832/23, використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.
Використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО, а встановлені порушення за результатом перевірки є підставою для притягнення суб`єкта господарювання до адміністративної відповідальності, що відображається серед обставин даної справи.
Щодо аргументів позивача, що фактичні порушення стосуються допущених помилок при веденні обліку товарних запасів та невідображення окремих переміщень у формі обліку, що належить до порушень, передбачених п. 12 ст. 3 Закону про РРО, а не інкремінованого порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону про РРО, колегія суддів зазначає наступне.
Так, дійсно відповідно до пояснень представника позивача, ФОП ОСОБА_1 контролюючому органу було надано Форму ведення обліку товарних запасів з накладними на внутрішнє переміщення товарно матеріальних цінностей №4 від 01.09.2024, №5 від 01.10.2024, №6 від 16.10.2024 за якими було здійснено переміщення товарів з Склад: Основний до Склад: м. Луцьк, вул. Сухомлинського,1, та інвентаризаційний опис товару на 22.10.2024. 
Також, представником вказано, що відповідно до накладної на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №4 від 01.09.2024 було переміщенно Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 1087).
Згідно з накладною на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №5 від 01.10.2024 з основного складу на склад за адресою АДРЕСА_1 було переміщено: 
- Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 136);
- Б/У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb Alpine Green у кількості 1 шт, вартістю - 28 170,90 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 143). 
Разом з тим, під час надання документів до перевірки у формі обліку товарних записів не було відображено накладних на внутрішнє переміщення товарноматеріальних цінностей №1.1 від 23.09.2024 та №2.1 від 20.10.2024 якими здійснено повернення товару на основний склад (зокрема, Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb та Б/ У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb), а саме: накладною на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №1.1. від 23.09.2024 зі складу за адресою АДРЕСА_1 було здійснено переміщення на основний склад Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн.
Відповідно до накладної на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №2.1. від 20.10.2024 зі складу за адресою м. Луцьк, вул. Сухомлинського 1 було здійснено переміщення на основний склад:
Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн.
Б/У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb Alpine Green у кількості 1 шт, вартістю - 28 170,90 грн.
З пояснень представника позивача встановлено, що у зв`язку з цим інвентаризаційний опис від 22.10.2024 не містить цих товарів (на загальну суму 150 568,90 грн), що призвело до хибних припущень контролюючого органу про те, при проведенні розрахункових операцій з реалізації товару не застосовувався програмний реєстратор розрахункових операцій, фіскальні чеки формувались, не друкувались та не видавались покупцям у встановленому законом порядку на суму 150 568,90 грн.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що надані накладні на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей не є належними та допустимими доказами переміщення товарів, оскільки по-перше вони не містять особистого підпису осіб, які отримали товар, а також даних, які б надали змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні даної господарської операції, по друге із інформації, яка міститься у накладних, не можливо встановити адресу, за якою здійснювалась відправка товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, неналежне оформлення первинного документа, а саме відсутність обов`язкових реквізитів, унеможливлює достовірне підтвердження факту здійснення господарської операції, порушує вимоги законодавства у сфері бухгалтерського обліку та ставить під сумнів реальність проведеної операції.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що накладні на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №1.1 від 23.09.2024 та №2.1 від 20.10.2024 позивач не надав контролюючому органу під час перевірки, а надав лише під час розгляду справи у суді.
При цьому, що будь - яких пояснень щодо існування вказаних документів в акті перевірки суб`єктом господарювання не надано, що на переконання суду не може свідчити про помилковість висновків відповідача про встановленні позивачем порушення за порушення вимог, визначених п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР, оскільки на момент проведення перевірки відповідач не міг їх оцінити та надати їм належну правову оцінку.
Щодо аргументів позивача про помилковість визначення розміру штрафних (фінансових) санкцій, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: а саме у разі встановлення в ході перевірки факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше та 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.
Кожен встановлений контролюючим органом факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням. При цьому, кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.
Законом № 265/95-ВР чітко визначено, що фінансові санкції застосовуються за факти встановлені під час перевірки.
21.04.2026 представником Головного управління ДПС у Сумській області, надано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення з яких колегією суддів встановлено, що перед початком перевірки, 17.07.2024 о 17:37 год, перевіряючими було здійснено контрольну розрахункову операцію, в ході якої було придбано камеру миттєвого друку по ціні 3899,00 грн. Розрахункова операція проведена в безготівковій формі із застосуванням електронних платіжних засобів, проте розрахунковий документ встановленої форми за результатами неї не був виданий покупцю.
Також 17.07.2024 перевіряючими було встановлено, що на місці проведення розрахунків знаходилися грошові кошти в сумі 3300 грн., одержані від реалізації товарів 17.07.2024 та власноручно перераховані продавцем ОСОБА_4 . Проте згідно з даними СОД РРО розрахункових операцій в готівковій формі в даній господарській одиниці було проведено лише на суму 1298,00 грн. Таким чином, суб`єктом господарювання не було проведено через ПРРО розрахункових операцій на суму 2002,00 грн.
Головним управлінням ДПС у Волинській області матеріали даної перевірки були направлені до Головного управління ДПС у Сумській області за результатами чого, було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.08.2024 року №1033918280706.
Згідно з розрахунком до вищевказаного податкового повідомлення-рішення за порушення пунктів 1,2 статті 3 Закону №265/95-ВР, в порядку передбаченому пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-В,Р застосовано штрафну санкцію в розмірі 7850,50 грн. (100% вартості товарів, проданих з порушенням, встановленими цим пунктом, за порушення вчинене вперше – 2002,00 *100% = 2002,00 грн; 150% вартості проданих товарів з порушеннями, встановленими цим пунктом – за кожне наступне вчинене порушення – 3889,00 *150% = 5848,50 грн.)
Дане податкове повідомлення-рішення не оскаржувалося платником, а тому сума штрафної санкції згідно з ним є узгодженою. 
Отже, 17.07.2024 вперше ФОП ОСОБА_5 вчинив порушення пунктів 1,2 статті 3 Закону №265/95-ВР, шляхом не проведення через ПРРО розрахункових операцій на суму 2002,00 грн.
Відповідно до п.п.109.1, 109.2 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з пп.113.3 п.113 ПК України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.
Як вже зазначалося, до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР.
Дійсно, положення профільного Закону України №265/95-ВР є спеціальними нормами щодо тлумачення сутності здійснюваних операцій та їх подальшої кваліфікації.
Стаття 2 Закону України №265/95-ВР визначає поняття розрахункової операції, розрахункового документу та вбудованого електронного контрольно-касового реєстратора, а також встановлення належного виконання кожного з обов`язків, встановлених статтею 3 цього Закону.
Отже, за першу з таких операцій потрібно застосовувати штраф як за порушення, вчинене вперше, а за кожну наступну - як за повторне (у підвищеному розмірі), що слідує із змісту ст.17 Закону України №265/95-ВР. Розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі №120/11036/23.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності на підставі п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР за порушення вимог, визначених п.п.1,2 ст.3 зазначеного закону.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/13941/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Шрамко Ірини Сергіївни - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/13941/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі 27.04.26.