Номер провадження: 22-ц/813/2517/26 
Справа № 500/2391/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на додаткове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Комунальне підприємство «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,          встановив:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним вище позовом, у якому з урахуванням заяв про уточнення та збільшення позовних вимог просили стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 
49185 грн. Крім цього, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 
10000 грн, судові витрати в розмірі 36009 грн.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та 
 ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі по 24592,5 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8000 грн.
16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про ухвалення у справі додаткового рішення стосовно вирішення питання про розподіл понесених судових витрат.
Додатковим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12717,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,50 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, заявлені в суді першої інстанції у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд залишив поза увагою положення ч.9 ст. 141 ЦПК України, а також те, що розгляд справи тривав понад 7 років та 5 місяців саме унаслідок поведінки відповідачки. 
Як на підставу недобросовісної поведінки відповідачки, скаржниця посилається на те, що вона не відреагувала на її пропозицію врегулювати питання у позасудовому порядку, на її письмову претензію не відповіла, матеріальну шкоду у добровільному порядку не компенсувала, заходів щодо усунення заподіяної нею шкоди не усунула. 
І хоча під час розгляду справи відповідачка пропонувала укласти мирову угоду, однак сума грошових коштів, які вона була готова сплатити, становила лише половину від розміру заподіяних збитків, а вимогу щодо відшкодування моральної шкоди взагалі ігнорувала.
Неодноразово заявляючи клопотання про проведення у справі експертизи, тим самим відповідачка затягувала розгляд справи, що крім цього, вимагало від скаржниці реагувати на такі клопотання, подавати до суду заперечення щодо таких клопотань, а щодо результатів висновків експертиз – додаткові пояснення.
Крім цього, відповідачка намагалася ввести в оману суд щодо дійсних обставин справи.
На вказану апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 подала відзив, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, додаткове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року без змін. 
Третя особа Комунальне підприємство «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалося. 
У відповіді на відзив, скаржниця ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність додаткового рішення суду в оскаржуваній частині, просить задовольнити вимоги її апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник скаржниця ОСОБА_1 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник Комунальне підприємство «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», адвокат Воронков В.О., подав заяву про розгляд справи без його участі. 
Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване додаткове рішення суду відповідає.
Ухвалюючи у справі додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідачки на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 12717,72 грн та на користь ОСОБА_2 у розмірі 352,50 грн.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, ухвалюючи додаткове рішення у справі, обґрунтовано виходив із результатів розгляду справи, стягнувши з відповідачки на користь скаржниці судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржниці на недобросовісність поведінки відповідачки, з огляду на таке. 
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).
У частині першій, пункті 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний відповідача.
Часткове визнання позову, подання відзиву, звернення до суду з клопотаннями про призначення експертизи є суб`єктивним правом відповідача, яке гарантоване процесуальним законодавством. 
Підстав стверджувати, що такі дії відповідачки свідчать про зловживання нею процесуальними правами, а відтак і наявності правових підстав для застосування положень ч.9 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів не вбачає. 
Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм процесуального права є необгрунтованими, зводяться до власного тлумачення скаржницею норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням.
Як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§ § 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява N 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява N 49684/99).
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржниця.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий          Ю.П. Лозко

Судді:          О.Ю. Карташов

М.В. Назарова