ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3400/25	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/691/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
секретар - Гичко К.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року, ухвалене суддею Мочальською В.М. у цивільній справі №601/3400/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Нова" про визнання укладеною додаткової угоди, визнання відсутнім права оренди та скасування запису щодо державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «Волинь Нова» про визнання укладеною додаткової угоди від 6 березня 2025 року до договору оренди землі № б/н від 20 червня 2013 року з урахуванням його змін додатковими угодами; визнання відсутнім у ТОВ «Волинь Нова» права оренди земельної ділянки; скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Волинь Нова».
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ “Західна агровиробнича компанія” у користь ТОВ “Волинь Нова” 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити розмір витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. Вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат, та без достатніх підстав стягнув із позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вважає такий розмір витрат неспівмірним із фактично наданими адвокатом послугами, складністю справи, обсягом виконаної роботи та витраченим часом.
Зазначає, що справа не є складною, належить до типової категорії спорів, не потребувала значного обсягу доказової роботи, залучення експертів чи аналізу великої кількості документів. Крім того, адвокат відповідача не брав участі у судових засіданнях, а підготував лише відзив на позовну заяву та заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу. Також скаржник посилається на те, що адвокат супроводжував значну кількість аналогічних справ за участю позивача, а тому не мав необхідності додатково вивчати значний обсяг матеріалів.
У відзиві ТОВ «Волинь Нова» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу — без змін. Вказує, що заявлений розмір витрат становив 10 000 грн, однак суд першої інстанції, врахувавши критерії співмірності, розумності, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та час, витрачений на їх виконання, вже зменшив цей розмір до 5 000 грн, тому підстав для подальшого зменшення витрат до 2 000 грн немає.
Доводи апеляційної скарги про нескладність і типовість справи є безпідставними, оскільки спір стосувався застосування законодавства про поновлення договору оренди землі, оцінки волевиявлення орендодавця, дотримання процедури реалізації переважного права орендаря та похідних вимог щодо права оренди нового орендаря. Ці обставини вимагали належного правового аналізу та підготовки обґрунтованої правової позиції.
Крім цього, сам позивач у позовній заяві зазначав попередній розмір власних витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн, а тому його доводи про неспівмірність витрат відповідача є суперечливими. Неучасть адвоката у судових засіданнях не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат або їх істотного зменшення, оскільки правнича допомога полягала не лише у представництві в суді, а й у підготовці процесуальних документів, аналізі матеріалів справи, законодавства та судової практики.
Сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засіданні не з”явилися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині не переглядається.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 15 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції представником відповідача було подано: копію договору про надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року; додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 9 грудня 2025 року; опис наданих послуг від 13 березня 2026 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 13 березня 2026 року, згідно з якими були надані послуги на загальну суму 10 000 грн.
Судові витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами, вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України дотримані.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Дослідивши заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, додані до неї документи та вирішуючи, чи є розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 10 000 грн не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають складності даної справи.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відшкодуванню на користь ТОВ “Волинь Нова” підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2 000 грн колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, врахував вимоги процесуального закону, зокрема критерії співмірності та розумності таких витрат, обсяг наданих правничих послуг, складність справи та фактичний обсяг виконаної роботи.
Доводи апеляційної скарги про те, що справа є типовою, не потребувала значного обсягу доказової роботи, а адвокат відповідача не брав участі у судових засіданнях, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Самі по собі наведені обставини не свідчать про неспівмірність визначеного судом розміру витрат, оскільки правнича допомога у справі охоплювала не лише участь у судових засіданнях, а й підготовку до розгляду справи, аналіз позовної заяви та матеріалів справи, формування правової позиції, підготовку відзиву на позовну заяву.
Посилання ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на наявність інших аналогічних справ за участю адвоката відповідача також не доводить завищеності визначеного судом першої інстанції розміру витрат, оскільки кожна справа має оцінюватися з урахуванням її конкретних обставин, обсягу наданих послуг та значення спору для сторони.
При цьому, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів, які б свідчили про невідповідність визначеного судом розміру витрат принципам розумності та співмірності.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія”— залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 4 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.