Справа № 527/3420/24 
провадження № 1-кп/527/34/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора – ОСОБА_5 ,
обвинуваченої – ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої – ОСОБА_7 ,
потерпілої – ОСОБА_8 ,
адвоката потерпілої – ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине кримінальне провадження № 12024175510000317 від 26.09.2024 за обвинуваченням -
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петрашівка Глобинського району Полтавської області, зареєстрована та проживаюча: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, малолітніх дітей на утриманні не має, освіта середня, не одружена, тимчасово не працююча, не депутат, раніше не судима,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2024 близько 16:30 години ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .
У цей час, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, у ході якої ОСОБА_6 , маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи в правій руці шматок дерев`яної дошки нанесла один удар в ділянку голови ОСОБА_8 . 
Продовжуючи свій єдиний протиправний умисел ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці шматок дерев`яної дошки, нанесла 3 удари по тулубу ОСОБА_8 .
В результаті цього, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою тім`яної ділянки справа, струс головного мозку без відкритої внутрічерепної рани, ЗЧМТ зі струсом головного мозку, цефалгічний, вестибуло-атактичний синдром, синець правої верхньої кінцівки, синців (3) лівої верхньої кінцівки, синець передньої поверхні тулубу синець задньої поверхні тулубу, саден (2) правої нижньої кінцівки, які, згідно висновку експерта №209 від 01.10.2024 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Допитана в ході судового розгляду справи обвинувачена  ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала повністю та дала суду показання, що вона проживає по АДРЕСА_1 . Її сусідкою є потерпіла ОСОБА_8 , яка проживає по АДРЕСА_2 . 25.09.2024 вона вирішила поставити огорожу між своїм та потерпілої домоволодінням, щоб остання не ходила до неї. Зазначила, що потерпілій, яка була у стані алкогольного сп`яніння, це не сподобалося і вона влаштувала конфлікт, а саме забігла на її територію, накинулася на неї та штовхнула, від чого вона впала, а остання почала її лежачу бити. Цей конфлікт побачила донька обвинуваченої ОСОБА_10 та з метою захисту матері бризнула на потерпілу з балончика. Потерпіла схопила ОСОБА_11 за ліву руку і намагалася вдарити її в обличчя. Щоб припинити ці дії, обвинувачена піднялася та вдарила потерпілу. Вказала, що вона вдарила потерпілу держаком мітли по голові та по правому плечу. Також вказала, що у той час її донька ОСОБА_11 була вагітною на першому триместрі та втратила дитину. Цивільний позов не визнала, оскільки їй невідомо кому саме належать проведені витрати по чеку.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 підтримала фактичні обставини справи та вказала, що вона з обвинуваченою ОСОБА_6 є сусідами та вони вже 42 роки перебувають у ворожих стосунках. 25.09.2024 близько 16:30 год вона була у себе вдома та почула звук болгарки, вийшовши на вулицю побачила робітників. Потім зі свого будинку вибігли обвинувачена та її донька ОСОБА_11 , між ними почався конфлікт та обвинувачена з донькою тягнули її на свою територію. Вона хотіла викликати поліцію, але донька обвинуваченої бризкала на нею перцевим балончиком, а обвинувачена била дерев`яною палицею по голові, плечах, тулубу. Далі вона намагалася втекти та долізла до свого будинку і конфлікт скінчився. Також зазначила, що коли почався конфлікт працівники втекли та сховалися. Надалі приїхала поліція. Зазначила, що обвинувачена нанесла їй тілесні ушкодження та після цього випадку вона змушена була лікуватися. Прохала задовольнити поданий позов.
Крім показань потерпілої та обвинуваченої вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона є сусідкою обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 . Щодо подій вчинення кримінального правопорушення вказала, що під час конфлікту між обвинуваченою і потерпілою вона була у себе в дворі та чула розмову на підвищених тонах між останніми. Вона підійшла ближче та побачила, що будівельники зрізали паркан потерпілої і остання просила їх цього не робити поки вона не викличе місцеві органи. Потерпіла ОСОБА_8 стояла з телефоном, а обвинувачена ОСОБА_6 та її донька ОСОБА_11 обзивали потерпілу та почали її штовхати. Накинулися на потерпілу та тягнули її з власного двору до свого двору. Донька обвинуваченої погрожувала потерпілій та взяла балончик та бризкала з нього на потерпілу. Остання закривалася та почала тікати до свого будинку, а обвинувачена в цей час била її дерев`яною палицею по голові, плечах та по руках. Вказала, що вона не втручалася у бійку, бо боялася за своє здоров`я. Також повідомила, що робітників які зрізали паркан було троє, які пішли коли почалася бійка. Коли конфлікт закінчився, робітники повернулися та приїхала швидка допомога та поліція. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10  повністю підтримала показання обвинуваченої, також вказала, що 25.09.2024 до домоволодіння її матері ОСОБА_6 прийшли робітники з метою встановити забор між будинком її матері та потерпілої ОСОБА_8 . Остання, побачивши такі дії намагалася цьому перешкодити та почала кричати та погрожувати. Вона була у нетверезому стані, підбігла до обвинуваченої, штовхнула на землю та била ногами. З метою захисту матері вона бризнула з балончика в обличчя потерпілої, а та схопила її за руку. Ці дії побачила її мати, піднялася та схопила палицю якою декілька разів вдарила потерпілу. На цьому конфлікт закінчився та потерпіла побігла до себе. Вказала, що у той час вона була вагітна на першому триместрі, однак візуально видно це не було та вона втратила дитину. Також зазначила, що свідком цієї події була сусідка ОСОБА_12 , яка стояла на дорозі.
Вина обвинуваченої також підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, зокрема:
-витягом з ЄРДР, згідно якого вказано про надходження заяви потерпілої ОСОБА_8 від 25.09.2024 року про спричинення їй тілесних ушкоджень 25.09.2024 року (т.1 а.с.75);
-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.09.2024 року, відповідно до якого прийнято заяву у ОСОБА_8 про те, що 25.09.2024 року їй було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_6 (т.1 а.с.84-85);
-висновком експерта №209 від 01.10.2024, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: Забою тім`яної ділянки справа, струс головного мозку без відкритої внутрічерепної рани. ЗЧМТ зі струсом головного мозку цефалгічний, вестибуло - атактичний синдром, що утворились, за механізмом удару, від дії тупого твердого предмету, кваліфікується, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); Синця правої верхньої кінцівки, синців (3) лівої верхньої кінцівки, синця передньої поверхні тулубу, синця задньої поверхні тулубу, саден (2) правої нижньої кінцівки, що утворились за механізмом удару (синці), удару-тертя (садна) від дії тупого твердого предмету. Тілесні ушкодження а саме синці та садна викликали незначні скороминущі наслідки та кваліфікуються, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Всі вищеописані тілесні ушкодження могли утворитись в строк та за обставин вказаних підекспертною, при цьому кількість ударів може, як відповідати кількості ушкоджень так і бути більшою. Цей висновок підтверджується виглядом та характером пошкодження, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.). Діагноз: Хімічний опік обох очей встановлений на фоні суб`єктивних факторів, і не підтверджується об`єктивними відомостями, як в представленій медичній документації, так і при огляді потерпілої та «Згідно наказу № 6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» Пункт 4.6., Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, не може бути прийнятими до уваги, при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_13 не характерні для утворення при падінні з власного росту (т.1 а.с.87-88);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 від 06.11.2024 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с.91-96);
-додатковим висновком судово-медичного експерта №236 від 07.11.2024, відповідно до якого показання потерпілої ОСОБА_8 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту, відповідають об`єктивним судово-медичним даним, встановленим під час судово-медичної експертизи останньої (т.1 а.с.98);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 07.11.2024 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с.104-108);
-додатковим висновком судово-медичного експерта №237 від 08.11.2024, відповідно до якого показання свідка ОСОБА_12 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту, відповідають механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 (т.1 а.с.110).
Надані стороною обвинувачення докази у справі суд визнає належними та допустимими.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні під час допиту вказала, що вона наносила удари потерпілій. 
При цьому, суд бере до уваги те, що як обвинувачена так і потерпіла зазначають, що між ними дійсно 25.09.2024 року відбувся конфлікт. Будь яких поважних причин оговорювання її потерпілою чи свідком ОСОБА_12 обвинувачена суду не навела. Показання потерпілої та вказаного свідка узгоджуються і з висновками судово-медичної експертизи з приводу часу, обставин та механізму нанесення за яких остання отримала тілесні ушкодження.
Аналізуючи докази по справі, зібрані під час досудового слідства та всебічно досліджені в судовому засіданні, суд їх визнає достатніми, об`єктивними і такими, що викривають ОСОБА_6 , як особу, що вчинила злочинні дії направлені на умисне заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція обвинуваченої про те, що потерпіла першою нанесла їй тілесні ушкодження та те, що тілесні ушкодження потерпілій вона завдала з метою захисту своєї вагітної доньки, так як це повністю спростовуються, як показаннями в суді самої потерпілої, так і показаннями свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що безпосередньо бачила, як обвинувачена наносила тілесні ушкодження потерпілій. 
З проведених під час досудового слідства слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_12 вбачається, що останні вказали на розташування потерпілої по відношенню до обвинуваченої та механізм та локалізацію спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.
Не визнання вини обвинуваченою суд оцінює критично, як спробу уникнути відповідальностіза вчинений нею кримінальний проступок.
Надаючи перевагу показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 перед позицією обвинуваченої, суд враховує, що показання потерпілої та свідка в частині часу, місця, динаміки розвитку конфлікту, механізму та локалізації нанесення тілесного ушкодження повністю узгоджуються між собою, вони є стабільними в цій частині як під час досудового розслідування так і в суді, не протирічать висновку судово-медичної експертизи.
Також суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_10 , яка є донькою обвинуваченої.
Отже, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої  ОСОБА_6 , суд кваліфікує їх за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки встановлено, що вона вчинила умисні та протиправні дії, які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинили короткочасний розлад її здоров`я.
Всі вищевказані докази суд визнає відповідно до вимог ст.ст.84,85,86 КПК України належними доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення; а також допустимими доказами, оскільки вони отримані в порядку, встановленому нормами КПК України.
Дослідивши та належним чином оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченої  ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведеною.
Судом встановлено, що обвинувачена  ОСОБА_6 усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, що враховується судом при призначенні їй виду та міри покарання.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України обвинуваченому, який вчинив кримінальний проступок, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, має на увазі, що метою покарання обвинуваченого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, спосіб скоєння, його наслідки, ступінь тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В силу ст. 66 та 67 КК України обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 судом не встановлено.
При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу обвинуваченої. Разом з тим суд враховує і її поведінку, а саме заперечення очевидних фактів, відсутність каяття у вчиненому, позицію потерпілої, яка при винесенні рішення покладалася на розсуду суду, а тому вважає за необхідне призначити покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.
По кримінальному провадженню потерпілою  ОСОБА_8 заявлений цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_6 , в якому вона просила стягнути з останньої на свою користь завдану матеріальну шкоду у сумі 2586,26 грн.
Завдану матеріальну шкоду мотивує тим, що внаслідок винних дій обвинуваченої ОСОБА_6 вона отримала тілесні ушкодження перебувала на амбулаторному лікуванні та підтверджує наданими суду копіями випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативним висновком невропатолога, фіскальним чеком та довідкою ПриватБанку підтвердження понесених витрат на лікування. 
Заслухавши сторони кримінального провадження з підстав заявленого цивільного позову потерпілою, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині майнової шкоди потерпіла надала суду відповідні докази.
Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що витрати потерпілого на ліки, лікування, протезування, придбання санаторно-курортних путівок визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість.
Враховуючи те, що під час досудового розслідування запобіжний захід у відношенні обвинуваченої не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходило, а тому підстав для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченої, не застосовувались.
Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили – не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 2586,26 грн. 
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення законному представнику, обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя                  ОСОБА_1