МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 945/736/26
Провадження № 1-кп/945/520/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62026150010001492 від 04.03.2026 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,
ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді курсанта начального взводу навальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, у порушення ст. 2, 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», діючи на порушення п. 13 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, зберігання майна: бронежилет модульний Т2РПВ5E1, казанок індивідуальний польовий, килим спальний польовий В2Т1, мішок спальний В 1, наколінники ТБ В 2, налокітники ТБ В 2, окуляри захисні балістичні, пончо B1, ремінь розвантаж ТЗ В 5, рушник махровий В2 (2 шт.), рюкзак бойовий інд B5, сидіння польове ізоляційне, сумка транспортна індивідуальна Т2, сумка-підсумок бойова-А B5 ТА-30 (2 шт.), сумка-підсумок бойова-Г В5, сумка-підсумок для предметів гігієни В5, фляга індивідуальна польова, чохол до фляги польової індивідуальної, чохол шолома ББ Т1 В1 Т1, шолом балістичний 1-й клас захисту МВД, не забезпечив та всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства, ввірені йому та отримані ним для службового користування: бронежилет модульний Т2РПВ5Е1, казанок індивідуальний польовий, килим спальний польовий B2T1, мішок спальний В 1, наколінники ТБ В 2, налокітники ТБ В 2, окуляри захисні балістичні, поно В1, ремінь розвантаж ТЗ В 5, рушник махровий В2 (2 шт.), рюкзак бойовий інд В5, сидіння польове ізоляційне, сумка транспортна індивідуальна Т2, сумка-підсумок бойова-А B5 ТА-30 (2 шт.), сумка-підсумок бойова-Г В5, сумка-підсумок для предметів гігієни В5, фляга індивідуальна польова, чохол до фляги польової індивідуальної, чохол шолома ББ Т1 В1 Т1, шолом балістичний 1-й клас захисту МВД, на зберігання до військової частини не здавав та у порушення порядку збереження та використання військового майна, ОСОБА_5 , залишив без нагляду ввірене у службове користування військове майно, яке перебувало на відповідному інвентарному обліку речової служби та підлягало поверненню після користування ним до військової частини НОМЕР_1 . Унаслідок чого, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, ОСОБА_5 втратив ввірене йому для службового користування іншого військового майна, а саме: бронежилет модульний Т2РПB5E1, казанок індивідуальний польовий, килим спальний польовий B2T1, мішок спальний В 1, наколінники ТБ В 2, налокітники ТБ В 2, окуляри захисні балістичні, пончо В1, ремінь розвантаж Т3 В 5, рушник махровий В2 (2 шт.), рюкзак бойовий інд B5, сидіння польове ізоляційне, сумка транспортна індивідуальна Т2, сумка-підсумок бойова-А В5 ТА-30 (2 шт.), сумка-підсумок бойова-Г В5, сумка-підсумок для предметів гігієни В5, фляга індивідуальна польова, чохол до фляги польової індивідуальної, чохол шолома ББ ТІ В1 Т1, шолом балістичний 1-й клас захисту МВД, чим спричинив матеріальну шкоду військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 46 263,66 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 413 КК України, а саме втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна, внаслідок порушення правил його зберігання, вчинене в умовах воєнного стану. 
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, визнав у повному обсязі. 
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просив суд обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти такого порядку та обсягу дослідження доказів не заперечували.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд роз`яснив учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З огляду на позицію сторін кримінального провадження щодо порядку та обсягу дослідження доказів, суд здійснив судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування у кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В суді дав показання по суті висунутого проти нього обвинувачення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у цьому вироку, з приводу часу, місця, способу та обставин вчинення кримінального правопорушення. 
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Окрім показань обвинуваченого, судом досліджено матеріали, які характеризують його особу, зокрема військовий квиток серії НОМЕР_2 від 19.09.2025, довідку № 731 про вартісну оцінку заподіяної шкоди ОСОБА_5 на суму 46263,66 грн, довідку ВЧ НОМЕР_1 від 26.03.2026 № 162 про повне відшкодування збитків завданих державі на суму 46263,66 грн, квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» про внесення 46263,66 грн на рахунок ВЧ НОМЕР_1 . Начальник НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надав інформацію про продовження військової служби, поновлення пільг та соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців стосовно ОСОБА_5 та призначення його на посаду, що підтверджується витягом з наказу від 15.05.2026 № 484-ОС, витягом з наказу від 18.05.2026 № 491-ОС.
Вина ОСОБА_5 у скоєному доведена у повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
ОСОБА_5 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому завданні збитки на стадії досудового розслідування, та щиро розкаявся. Його позиція щодо повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні. Обвинувачений раніше не судимий.
Як вбачається з досудової доповіді від 25.05.2026 та Витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, Миколаївським районним відділом № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній. Враховуючи отриману інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Представник потерпілого підтвердив відшкодування завданих збитків, заявив, що ВЧ НОМЕР_1 претензій до обвинуваченого не має.
На підставі вищевикладеного, Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 413 КК України.
Проте Суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Підстав для застосування положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.
19.03.2026 солдата ОСОБА_5 затримано на підставі п. 1. ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.03.2026 застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту його фактичного затримання на строк з 19.03.2026 до 17.05.2026 включно. Визначено розмір застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 24.03.2026 ОСОБА_5 був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції № 0.0.4813929893.1 від 23.03.2026 АТ КБ «ПриватБанк» сума у розмірі 99840 грн внесена ОСОБА_7 (код платника 2844100486) на рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області (код отримувача 26299835) як застава за ОСОБА_5 , згідно ухвали Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.03.2026 по справі № 489/2432/26, кримінальне провадження за № 62026150010001492 від 04.03.2026.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 413 КК України, статтями 65, 67 КК України, статтями 124, 349, 368-371, 373-374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у виді застави - залишити без змін.
Заставу у розмірі 99840 гривень, що внесена 23.03.2026 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (код отримувача 26299835) за квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.4813929893.1, після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_7 (код платника НОМЕР_4 ). 
Роз`яснити право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 

04.06.2026