Справа № 127/17682/21
Провадження 2/127/3002/21 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С. 
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В. 
розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації, 

в с т а н о в и в:

12.07.2021 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації, яку мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2006 року. Рішенням суду від 08.02.2021 року шлюб розірваний. 
В період шлюбу відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , за 66 939 грн. Договір посвідчений нотаріусом, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Однак, дана квартира придбана за спільні кошти подружжя, в тому числі за кошти позивача, який мав самостійний заробіток в період з 1995 року до 2012 року у виді зарплати, в період з 2008 року 2020 року у виді пенсії, мав особисті заощадження в сумі 189 458,08 грн., які зняв з банківського рахунку 03.06.2013 року і набув кошти в сумі 57 040 грн. за договором дарування від 28.03.2013 року.
Після придбання житла позивач постійно проживав в квартирі, був зареєстрований за місцем проживання і за власні кошти здійснив капітальний ремонт, внаслідок чого вартість квартири значно збільшилась.
Сторони не досягли згоди щодо поділу спільного нерухомого майна, придбаного у шлюбі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
На підставі ст.ст. 60, 62, 69, 70, ч. 4,5 ст. 71 СК України, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.01.2026 року ОСОБА_1 просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 624 481 грн. 
21.09.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просила врахувати, що в 2020 році ОСОБА_1 вже звертався до суду із подібним позовом про поділ майна подружжя і визнання за ним права власності на частку квартири, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 01.07.2021 року, в задоволенні позову було відмовлено. Вважає, що повторний розгляд справи про поділ майна є недопустимим, а обставини, встановлені рішенням суду від 10.03.2021 року мають преюдиційне значення, тому відповідач ОСОБА_2 просила закрити провадження у справі (а.с. 55-59). 
Судом вчинені наступні процесуальні дії. 
21.07.2021 року відкрите загальне провадження у справі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі (а.с. 79-80). 
11.10.2021 року призначено у справі комплексну оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу (а.с. 82-83). Провадження у справі зупинене. 
25.10.2022 року поновлене провадження у справі. 
23.11.2022 року зупинене провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 на військовій службі за мобілізацією (а.с.127).
19.03.2025 року поновлене провадження у справі (а.с. 143). 
12.02.2026 року закрите підготовче провадження у справі і призначена справа до судового розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивача Покоєвич А.С. позов підтримав за викладених обставин. Просив вимоги задоволити в повному обсязі та визнати квартиру спільним майном подружжя. Додатково повідомив, що квартира була придбана за 66 939 грн. в «чорновому варіанті», проте під час шлюбу позивач ОСОБА_1 вклав свої особисті кошти в капітальний ремонт, меблі і техніку, в зв`язку з чим вартість квартири значно збільшилась і згідно висновку експерта від 20.10.2022 року станом на час проведення експертизи вартість квартири - 1 248 962 грн. Таким чином, в силу ст. 62 СК України квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частка позивача становить . Оскільки відповідач без згоди позивача продала спільне житло, просив стягнути на користь позивача компенсацію вартості частки в сумі 624 481 грн. Вартість, за яку квартира була продана відповідачкою, позивач не знає, останній раз він був в квартирі в 2020-2021 році і на даний час там живуть інші люди. 
Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі і в судові засідання жодного разу не з`явилась, причини неявки суду не повідомляла. Представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були ознайомлені з матеріалами справи, проте від них також заяв не надходило. 
Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України і те, що 21.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, суд розглянув справу у відсутність відповідача та її представників. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. 
Правовідносини виникли між сторонами з приводу майна, що придбане одним з подружжя під час шлюбу, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України. 
Відповідно до ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 62 СК України). 
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, від 10.06.2021 року № 462/1305/16-ц.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 10.11.2006 року. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2021 року їх шлюб розірвано.
В період шлюбу відповідач ОСОБА_2 набула у власність житло – квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Дунаєвською С.М. за реєстр. № 180 (а.с. 16-17). 
Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 40,9 кв.м. 
Відповідно до п. 2.1 договору продаж вчинено за домовленістю сторін за 66 939 грн. 
Чоловіком покупця – ОСОБА_1 подано заяву про те, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною, є її особистою власністю, квартира, що придбавається, також буде об`єктом особистої приватної власності (п. 1.6 договору). 
Право власності ОСОБА_2 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.02.2018 року (а.с. 12). 
Право особистої власності ОСОБА_2 також підтверджене рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у справі № 127/24770/20 між тими самими сторонами про поділ майна подружжя. Судом було встановлено, що квартира придбана ОСОБА_2 за рахунок особистих кошів, а ОСОБА_1 не довів, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 63-66). 
ОСОБА_2 розпорядилась своєю власністю і 18.05.2021 року уклала договір купівлі-продажу квартири. Право власності за договором набув ОСОБА_5 (а.с. 14). 
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира набута у власність в період шлюбу, проте за особисті кошти ОСОБА_2 , тому в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_2 . 
Будь-яких належних і допустимих доказів того, що майно дружини за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових чи грошових затрат ОСОБА_1 позивач не надав. 
Згідно висновку експерта № 7819/7820/21-21 від 20.10.2022 року (а.с. 102-116) визначити, чи проводились поліпшення (капітальний ремонт, переобладнання тощо) в квартирі АДРЕСА_2 з 16.02.2018 року до 08.0.2021 року, а також ринкову вартість проведених поліпшень, не вбачається можливим. 
Визначити ринкову вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 16.02.2018 року, без урахування проведених поліпшень, не вбачається можливим. 
Ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на час проведення експертизи складає 1 248 962 грн. 
Слід зазначити, що ринкова вартість визначена експертом шляхом порівняльного методичного підходу, без натурного обстеження квартири, базуючись на вартості пропозицій продажу квартир-аналогів в цінах, сформованих станом на час проведення експертизи. 
Також експерт встановив, що визначити ринкову вартість квартири АДРЕСА_2 на час проведення експертизи, без врахування коливання курсу валют, зміни ринкових цін об`єктів нерухомості, інфляційних процесів тощо, не вбачається можливим. 
Таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів того, що вартість квартири істотно збільшилась з 66 939 грн. до 1 248 962 грн. саме в зв`язку із капітальним ремонтом за рахунок особистих трудових або грошових затрат ОСОБА_1 , а не внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з його внесками, твердження є безпідставним. В такому випадку визнання особистого майна ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя буде нести непропорційне втручання у її особисту власність.
Надані позивачем докази щодо наявності особистих заощаджень, отримання доходу у виді заробітної плати і пенсії (а.с. 20-30) жодним чином не доводять того факту, що в збільшення вартості квартири були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведені обставини справи і норми закону, враховуючи загальні засади цивільного законодавства щодо неприпустимості позбавлення права власності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя і стягнення грошової компенсації вартості майна. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 60, 62, 70 СК України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації.
Судові витрати залишити за позивачем. 
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 
- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 
Повне рішення складене 07.05.2026 року. 
Суддя: