Справа № 465/11334/25 
Провадження 2/465/404/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
09.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі: 
головуючої судді – Мартьянової С.М. 
при секретарі – Штокало С.-М. Р. 
за участю:
представника відповідача – Комара М.В. 
третьої особи – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС», третя особа ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_2 , в особі свого представника, звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ТОВ «ЕПІТРАНС», третя особа ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом внаслідок ДТП, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 140195.17 грн. в рахунок відшкодування решти заподіяної моральної шкоди, а також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 
В обґрунтування вимог покликаються на те, що 22.06.2025 року близько 16:30 год. у м. Львові по вул. Чупринки відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю маршрутного таксі №48 марки «DAF/VDL AMBASSADOR 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме різко розпочав рух транспортного засобу, не переконавшись у тому, що пасажир, ОСОБА_2 , яка перебувала в салоні автобуса, зайняла стійке положення. Внаслідок неправомірних та винних дій водія, пасажир ОСОБА_2 втратила рівновагу та впала, отримавши тілесні ушкодження та була госпіталізована до міської клінічної лікарні.
З місця пригоди позивачку було госпіталізовано бригадою екстреної медичної допомоги до КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова», де вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.06.2025 по 07.07.2025 року.
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №56224, позивачці було встановлено діагноз: «Закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів. Забійна рана лівої лобно-тім`яної ділянки. Забій лівого ліктьового суглоба».
01.07.2025 року позивачці було проведено складне оперативне втручання: «Біполярне цементне ендопротезування лівого кульшового суглоба», що потребувало придбання дорого вартісного ендопротеза та супутніх медикаментів.
За фактом ДТП Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у
Львівській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286, Кримінального кодексу України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025141360001186.
Згідно з Висновком судово-медичної експертизи №89/2025 від 10.07.2025, отримані
тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Експерт підтвердив, що ушкодження могли утворитися внаслідок падіння в салоні транспортного засобу.
21.08.2025 року слідчим СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області було винесено
постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), оскільки слідство дійшло висновку про відсутність у діях водія порушень ПДР, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП, та вбачало порушення ПДР з боку пасажира.
05.09.2025 року позивачкою була подана позовна заява про скасування постанови
про притягнення її до адміністративної відповідальності до Франківського районного суду міста Львова, який вказаний позов прийняв та зареєстрував за номером 465/7925/25. 15.10.2025 року відкрито провадження у справі.
Наслідком отриманих травм стала стійка втрата працездатності. 10.09.2025 позивачці було встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності безстроково, причина інвалідності — загальне захворювання (внаслідок травми). 
В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, позивачці було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.
Станом на дату ДТП (22.06.2025), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «VDL AMBASSADOR 200», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ», відповідно до полісу №225383448 від 24.12.2024 (чинного на дату ДТП). 
Керуючись положеннями Закону №1961-IV, 01.08.2025 року представник позивачки повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхових відшкодувань.
Серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містились:
97963,19 грн. страхового відшкодування витрат на лікування потерпілої;
2133,33 грн. страхового відшкодування пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності;
5006,83 грн. страхового відшкодування моральної шкоди;
96000,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного зі стійкою втратою працездатності.
04.12.2025 року Страховиком було проведено виплату страхового відшкодування
належну позивачці у наступних розмірах:
106197,97 грн. страхового відшкодування витрат на лікування потерпілої;
5309,90 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.
Проте, сума відшкодування моральної шкоди, яку здійснив Страховик є значно меншою ніж та фактична, яку було завдано позивачці. Саме тому позивачка прийняла рішення про звернення в суд з позовом до належного користувача транспортного засобу «VDL AMBASSADOR 200», р.н. НОМЕР_1 , за відшкодуванням решти розміру заподіяної моральної шкоди.
Крім цього, позивачка вважає висновок слідства про відсутність у діях водія порушень ПДР,и які знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП, необґрунтованим.
Водій маршрутного таксі «DAF/VDL AMBASSADOR 200», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , грубо порушив вимоги пунктів 21.4. та 21.9. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється розпочинати рух до повного зачинення дверей та не відчиняти їх до повної зупинки транспортного засобу, а також починати рух можна, лише переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів. Більш того, як особа, що здійснює діяльність з перевезення пасажирів, він був зобов`язаний діяти з особливою увагою та обережністю, а саме переконатися в тому, що пасажир, ОСОБА_2 , зайняла стійке положення. Відповідно до встановлених обставин, зафіксованих у матеріалах справи, водій різко розпочав рух, не переконавшись у цьому, що стало безпосередньою причиною падіння пасажира та отримання нею тілесних ушкоджень. Таким чином, шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, спричиненої винною поведінкою водія.
У даній справі, встановлено, що ДТП, внаслідок якої позивачці завдано шкоди, сталася за участю автомобіля «DAF/VDL AMBASSADOR 200», р.н. НОМЕР_1 , належним володільцем (користувачем) якого на дату ДТП було ТОВ «ЕПІТРАНС», під керуванням водія ОСОБА_1 , який на момент цієї пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕПІТРАНС» та керував транспортним засобом, належним цьому суб`єкту. 
У зв`язку з вищевикладеним позивачка і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. 
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
16.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові пояснення в яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. 
Так, відповідач не погоджується з викладом обставин позивачки та вважає його таким, що не відповідає дійсності.
Фактично рух транспортного засобу здійснювався у штатному режимі, без різких маневрів, зокрема без екстреного гальмування чи різкого початку руху. Водій діяв відповідно до дорожньої обстановки та вимог Правил дорожнього руху. Зокрема, водій почав гальмування при наближенні до наступної зупинки громадського транспорту «Київська».
Позивачка перебувала у салоні транспортного засобу не в момент посадки, а протягом певного часу до настання події, однак не забезпечила належним чином власну безпеку, зокрема не зайняла стійкого положення та не трималася за поручні під час руху транспортного засобу, що і стало безпосередньою причиною її падіння.
Відповідач звертає увагу суду на той факт, що пояснення свідків, надані в межах кримінального провадження № 12025141360001186 від 23.06.2025 року відносно ОСОБА_1 . Зокрема, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначають, що автобус перебував у русі, почалось гальмування (не вказано, що різке!), після чого одна з пасажирок впала.
Окрім того, автобус після падіння пасажирки зупинився неподалік зупинки громадського транспорту «Київська», а не біля зупинки «Генерала Чупринки», що спростовує показання позивачки про те, що вона не встигла зайти в автобус, який різко рушив. Навпаки, автобус за певний час вже встиг від`їхати від зупинки, на якій зайшла позивачка, рухався в по вулиці Генерала Чупринки та зупинився біля вулиці Київської.
Тобто, пояснення свідків не відповідають показанням позивачки. Внаслідок цього кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито, а щодо позивачки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5586169 від 27.08.2025 року.
Позивачка також зазначає, що після події вона була госпіталізована до КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова», де перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.06.2025 по 07.07.2025 року. Згідно з медичною документацією, їй було встановлено діагноз, зокрема: закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, забійна рана лівої лобно-тім`яної ділянки, забій лівого ліктьового суглоба, та проведено оперативне втручання.
Разом із тим, сам по собі факт отримання тілесних ушкоджень не свідчить про наявність вини водія та не підтверджує протиправність його дій. У даному випадку імовірною причиною отримання тілесних ушкоджень є саме нехтування позивачкою правил безпеки у громадському транспорті, зокрема шляхом переміщення в салоні автобуса під час руху.
21.08.2025 року слідчим СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування не встановлено порушень Правил дорожнього руху з боку водія, які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням події. Натомість встановлено обставини, що свідчать про недотримання Позивачкою правил безпеки під час перебування у транспортному засобі, зокрема: п. 5.2 а) Правил дорожнього руху – сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування; п. 5.2 г) Правил дорожнього руху – не створювати своїми діями загрозу безпеці руху.
Таким чином, встановлено, що падіння позивачки в салоні транспортного засобу стало наслідком власної недбалості та порушення правил безпеки, а не дій водія. Це свідчить про безпідставність заявленого позову та відсутність підстав для притягнення водія та або його роботодавця до цивільно-правової відповідальності, оскільки прямого причинного зв`язку між моїми діями та шкодою, завданою позивачці, не встановлено.
Відтак, оскільки у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про вину водія ОСОБА_1 в завданні шкоди позивачці, можна дійти висновку про відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для стягнення збитків, а саме: протиправної поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, вини відповідача у завданні збитків, що в сукупності унеможливлює притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності.
З наведеного також випливає безпідставність стягнення матеріальної та/або моральної шкоди з ТОВ «Епітранс» (Відповідача) як роботодавця ОСОБА_1 та фактичного власника транспортного засобу.
Ухвалою суду від 22.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
В судове засідання позивачка та її представника не з`явилися, в позовній заяві просили суд розглядати справу без їх участі. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, фактично посилався на ті ж обставин, які викладені у письмових поясненнях. 
Третя особа в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявній в ній докази у їх сукупності та кожен доказ окремо дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 22.06.2025 року близько 16:30 год. у м. Львові по вул. Чупринки відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю маршрутного таксі №48 марки «DAF/VDL AMBASSADOR 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та пасажира ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час руху цього маршрутного таксі отримала травми, а саме падіння пасажира в салоні маршрутного таксі.
Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.06.2025 за заявою ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження №12025141360001186 за ч.1 ст. 286 КК України, та вказано що 22.06.2025 близько 16:30 год. по вул. Чупринки у м. Львові відбулась ДТП (падіння пасажира в салоні маршрутного таксі) за участі маршрутного таксі №48 марки «ВДЛ» р.н. НОМЕР_1 зі сполученням «галицьке перехрестя-Аеропорт» під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та пасажира ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час руху цього маршрутного таксі отримала травми. (з.а. 13)
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №56224, вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.06.2025 по 07.07.2025, діагноз: субкапітальний перелом шийки стегнової кістки Закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів. (а.с.39)
З епікризу виписаний №56224 вбачається, що пацієнт ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в ВП «Лікарня Святого Луки» Л - Травматологічне відділення КПН «1 ТМО м. Львова» з 30.06.2025 по 07.07.2025. Діагноз: субкапітальний перелом шийки стегнової кістки Закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів. (а.с.40)
У висновку експерта №СЕ-19/114-25/15666-ІТ від 30.07.2025 вказано, що в даній дорожній ситуації, при заданих вихідних даних, водію ОСОБА_1 керуючому автобусом VDL (номерний знак НОМЕР_1 ) необхідно було керуватись вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху. В умовах розвитку даної події, при заданих вихідних даних, оцінка дій водія ОСОБА_1 керуючого автобусом VDL (номерний знак НОМЕР_1 ) на предмет їх відповідності Правилам дорожнього руху зокрема їх вимогам п. 10.1, а звідси щодо причинного зв?язку вказаних дій з падінням та травмуванням пасажира, в даному випадку позбавлена технічного змісту та носить правовий характер, згідно нормативно-правових документів, якими керується судовий експерт в своїй діяльності, вбачається, що встановлення правомірності дій тієї чи іншої особи в тому числі водіїв є прерогативою слідчих (судових) органів і не входить в компетенцію експертів в галузі «судової автотехніки». Відповідь в даному випадку слідство (суд) можуть отримати самостійно шляхом оцінки дій ОСОБА_1 в умовах розвитку даної події в правовій площині з урахуванням усіх зібраних у даній справі матеріалів та в тому числі і даного висновку експерта. Питання щодо причини настання цієї дорожньо-транспортної пригоди не вирішувалося, оскільки воно не входить до компетенції судового експерта, який під час дослідження дій учасників події розглядає їх лише на рівні технічних операцій з виконання вимог Правил дорожнього руху. Вирішення цього питання потребує застосування знань у галузі права, всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів (у тому числі і висновків судових експертиз), що є прерогативою слідчого (суду). (а.с.22-24)
Згідно висновку експерта №89/2025 від 03.07.2025 вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент огляду було виявлено рану лобно-тім?яної ділянки зліва, синець на правому передпліччі, лівому лікті та в лівій кульшовій ділянці, садно лівого ліктя, та беручи до уваги дані, наданої медичної документації, на підставі даних об`єктивних методів дослідження, лікарями ВП «Лікарня Святого Луки» було виявлено: «Закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів». Дані тілесні ушкодження, утворилися внаслідок контакту з тупими предметами, за механізмом удару, могли утворитись внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (падіння в салопі транспортного засобу). Закритий субкапітальний перелом лівої стегнової кістки відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров?я, згідно п.п. 2.2.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»; рана, синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень у Смеречук ГА. не виключено, що тіло розташовувалось у вертикальному положенні з подальшим падінням та ударом об тупі предмети. (а.с.34-35)
21.08.2025 старшим слідчим СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Ю. Ровдич винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Надіслано в УПП у Львівській області ДПП, постанову про закриття кримінального провадження №12025141360001344 та відповідні матеріали ДТП, для притягнення винної особи, дії якої призвели до настання ДТП відповідно до чинних вимог КУпАП України. (з.а.35-36)
Наслідком отриманих травм стала стійка втрата працездатності. 10.09.2025 позивачці було встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності безстроково, причина інвалідності — загальне захворювання (внаслідок травми). (з.а. 47-49) 
Станом на дату ДТП (22.06.2025), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «VDL AMBASSADOR 200», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ», відповідно до полісу №225383448 від 24.12.2024 (чинного на дату ДТП). (з.а.52)
01.08.2025 року представник позивачки повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхових відшкодувань. (а.с.53,54,55)
04.12.2025 року страховиком було проведено виплату страхового відшкодування належну позивачці у наступних розмірах: 106197,97 грн. страхового відшкодування витрат на лікування потерпілої; 5309,90 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, дана обставина не заперечується учасниками справи. 
Як вбачається з ЄДРСР рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2026 (справа №465/7925/25) позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено частково.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5586169 від 27 серпня 2025 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП - закрито. 
В задоволенні інших вимог відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Таким чином, в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.
Посилання сторони відповідача на те, що шкода завдана порушенням правил безпеки позивачкою, не знайшли свого підтвердження, оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2026 (справа №465/7925/25) позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено частково. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5586169 від 27 серпня 2025 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП - закрито. Вказане рішення суду набрало законної сили 16.02.2026.
Згідно ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".
У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд приймає до уваги, що сам факт отримання тілесних ушкоджень та як наслідок стійкої втрати працездатності та встановлення ІІІ (третьої) групи інвалідності безстроково з 10.09.2025, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань потерпілої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
За таких обставин розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням вимог розумності, виваженості, справедливості та обставин справи (характеру правопорушення, глибини душевних страждань, обставини ДТП, що сталося 22.06.2025, поведінку учасників ДТП) та дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у розмірі 70000,00 гривень, достатнім та не призведе до збагачення за рахунок відповідача й не поставить його в край тяжке матеріальне становище. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачку звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, її позовні вимоги задоволено частково.
Відповідно до вимог ст.141 ЦК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1 331,20 гривень.
Крім того позивачка просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30280,00 грн.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданихпослуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В матеріалах справи міститься ордер серії АІ №2071035 від 08.12.2025, договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24.06.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги, в якому зокрема, зазначено, що загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги клієнтам становить 10 годин 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг становить 30280,00 грн.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, та те що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15118,93 грн. 
Керуючись ст.ст. 3, 12, 81 ,133,137,141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС», третя особа ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом внаслідок ДТП – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15118 (п`ятнадцять тисяч сто вісімнадцять) гривень 93 копійки. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи – протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Найменування сторін та учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕПІТРАНС», ЄДРПОУ 42007773, місцезнаходження за адресою: Київська область, Білоцерковський район, м. Біла Церква, пр.-т. Незалежності, б. 135А. 
Третя особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 
Повний текст рішення складено 11.06.2026.

Суддя     Мартьянова С.М.