ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/32855/25 Суддя першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
судді-доповідача – Воловика С.В., 
суддів – Аліменка В.О., Безименної Н.В., 
за участі секретаря судового засідання – Бетіна М.О.,
представника позивача – Письменної Н.В.,
представника відповідача – Басана Д.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 по справі № 320/32855/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» (далі – апелянт, позивач, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО») звернулося з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – апелянт, відповідач, ЦМУ ДПС), у якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 416/Ж10/31-00-04-27 від 03.03.2025. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 позовну заяву задоволено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано у зв`язку з невідповідністю критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
Не погоджуючись з таким рішенням, ЦМУ ДПС звернулося з апеляційною скаргою, у якій вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим просить апеляційний суд скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Також, предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, яка проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме: не пізніше закінчення 1095 дні, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. 
ЦМУ ДПС зауважило на тому, що у постановах від 16 березня 2023 року у справі N 600/747/22-а від 03.08.2023 року у справі N 520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі N 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України. З аналізу вищенаведених правових норм висновується, що у разі застосування контролюючим органом до платника податку штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України встановлення контролюючим органом вини такого платника у вчиненні ним умисного діяння доведенню не потребує, а достатнім є виявлення лише факту допущення платником податків порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання. 
На переконання апелянта, з огляду на сформовану Верховним Судом правову позицію, відповідальність передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Крім того відповідач наголосив, що пункт 124.1 статті 124 ПК України є універсальною нормою, приписи якої підлягають застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податків повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення. Аналогічні правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 06.02.2024 по справі № 520/10368/21.
Також ЦМУ ДПС звернуло увагу на те, що станом на дату проведення камеральної перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення інформація щодо неможливості виконати свій податковий обов`язок в частині дотримання позивачем термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, як то передбачено п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не надходила.
За таких обставин, ЦМУ ДПС вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, а висновки суду першої інстанції про його невідповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України помилковими. 
Ухвалою апеляційного суду від 12.12.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву, витребувано справу із Київського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» у відзиві зазначило, що відповідно до п. 112.1, п. 112.2 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. 
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Разом з цим за змістом акту камеральної перевірки приймаючи рішення про притягнення до фінансової відповідальності, відповідач не досліджував питання наявності вини позивача чи інших пом`якшуючих обставин. 
Крім того, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» зауважило на тому, що на дату отримання спірного ППР, ним не було отримано самого акту камеральної перевірки, що з огляду на приписи п. 86.8 ПКУ виключає можливість прийняття податкового повідомлення-рішення. 
При цьому, позивач звернув увагу на те, що посилання відповідача на копію зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відправлене 03.02.2025 о 14:29 на адресу ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО», не є належним та допустимим доказом направлення акту камеральної перевірки, оскільки у ньому відсутня позначка щодо способу отримання та міститься відмітка про вручення у вигляді дати – 11.02.2025 й підпису невідомої особи без зазначення прізвища та ініціалів, чий підпис проставлено в графі «Вручено». Таке повідомлення не дає можливості встановити та ідентифікувати дані одержувача, його посаду, перевірити чи уповноважена така особа діяти від імені отримувача. 
З огляду на зазначене, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Ухвалою суду від 10.03.2025 розгляд апеляційної скарги ЦМУ ДПС вирішено проводити в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 та п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України посадовими особами ЦМУ ДПС проведено камеральну перевірку ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» щодо дотримання строків сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість, за результатами якої, згідно з актом № 305/Ж5/31-00-04-02-04-22/33757711 від 31.10.2025 податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 57.1, ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Кодексу, а саме порушення граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за грудень 2022 року (декларація № 9300754158 від 20.01.2023), за серпень 2023 року (декларація № 9243858099 від 20.09.2023), за жовтень 2023 року (декларація № 9314204209 від 20.11.2023), за квітень 2023 року (декларація № 9118247215 від 22.05.2023) та за грудень 2023 року (декларація № 9377024367 від 22.01.2024).
На підставі висновків акту камеральної перевірки, 03.03.2025 ЦМУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № 416/Ж10/31-00-04-02-04-27 про застосування штрафу в розмірі 5 та 10% несвоєчасно погашеної суми податкового боргу, що склало 5 554 170, 69 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» оскаржило його в адміністративному порядку і, за результатами розгляду скарги, рішенням ДПС України № 14542/6/99-00-06-03-01-06 від 21.05.2025, у задоволенні скарги відмолено, податкове повідомлення-рішення залишено без змін. 
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України. Зокрема, цим Кодексом визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
На виконання пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Отже, податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником у податкових деклараціях, є узгодженими.
Стаття 124 Податкового кодексу України визначає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання.
Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання (пункт 124.3 статті 124 ПК України).
Підпунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Стаття 112 Податкового кодексу України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Зокрема, пунктом 112.1 статті 112 ПК України встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). 
У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. 
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).
Також у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 Податкового кодексу України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.
У постановах від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 Податкового кодексу України.
Отже, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. 
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що хоча відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, не ставиться законодавцем у залежність від встановлення вини платника податків у формі умислу та настає за самим фактом несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання, застосування фінансових санкцій за таке правопорушення не може здійснюватися ізольовано від інших положень Податкового кодексу України, які визначають загальні засади податкової відповідальності.
Так, статтею 112-1 Податкового кодексу України визначено перелік обставин, що пом`якшують відповідальність особи за вчинення податкового правопорушення, а пунктом 112-1.2 цієї статті прямо передбачено право контролюючого органу визнавати такими й інші обставини, не перелічені законодавцем. 
Водночас пунктом 113.6 статті 113 Податкового кодексу України встановлено імперативне правило, відповідно до якого за наявності хоча б однієї обставини, що пом`якшує відповідальність, розмір штрафної санкції підлягає зменшенню до 50 відсотків від розміру, визначеного відповідною нормою Кодексу.
Тобто, відсутність необхідності доведення вини платника податків при застосуванні пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не означає звільнення контролюючого органу від обов`язку з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного визначення виду та розміру відповідальності. Навпаки, реалізація владних повноважень щодо притягнення особи до фінансової відповідальності передбачає обов`язок контролюючого органу не лише встановити факт правопорушення, а й перевірити наявність чи відсутність обставин, які можуть пом`якшувати відповідальність платника податків та безпосередньо впливати на розмір застосованої санкції.
Хоча за загальним правилом для притягнення платника податків до відповідальності за пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України достатнім є встановлення факту порушення строків сплати узгодженого грошового зобов`язання, прийняття рішення про застосування штрафних санкцій має відбуватися з дотриманням вимог статей 112-1 та 113 цього Кодексу, які є складовою єдиного механізму податкової відповідальності.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, контролюючий орган, встановивши факт несвоєчасної сплати позивачем самостійно узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2022 року, а також за серпень, жовтень, квітень та грудень 2023 року, фактично обмежився лише констатацією самого факту порушення. При цьому жодної оцінки наявності або відсутності обставин, які могли б впливати на обсяг відповідальності позивача, проведено не було.
Про формальний характер здійсненого контролюючим органом дослідження свідчить, зокрема, зміст розділу акта перевірки «Обставини, які звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкових правопорушень (за наявності)», у якому зазначено лише: «Інформація відсутня». Такий висновок не містить жодного обґрунтування причин відсутності відповідних обставин, не відображає результатів їх перевірки та фактично свідчить про те, що питання можливого існування пом`якшуючих обставин контролюючим органом взагалі не досліджувалося.
Колегія суддів також враховує доводи позивача про те, що копія акта камеральної перевірки ним не отримувалася, унаслідок чого він був позбавлений можливості подати заперечення, надати пояснення, документи та інші відомості, які могли б мати значення для встановлення обставин, що пом`якшують відповідальність, та вплинути на зміст рішення про застосування фінансових санкцій.
На підтвердження належного виконання обов`язку, передбаченого пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, відповідач надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Водночас із зазначеного документа неможливо встановити особу фактичного одержувача кореспонденції, його прізвище, ім`я та по батькові, статус, повноваження на отримання поштової кореспонденції від імені позивача чи спосіб вручення відправлення.
За відсутності таких відомостей надане повідомлення не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та не дає можливості достовірно встановити факт вручення позивачу копії акта перевірки. 
Відтак, з урахуванням положень статей 73, 75 та 76 КАС України, зазначений документ не може бути визнаний належним, допустимим і достатнім доказом вручення платнику податків акта проведеної камеральної перевірки.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що контролюючим органом не було забезпечено повного та всебічного дослідження фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про притягнення позивача до фінансової відповідальності та визначення розміру відповідної санкції. Така неповнота адміністративної процедури не може вважатися формальним порушенням, оскільки безпосередньо впливає на зміст прийнятого рішення та обсяг майнових обтяжень, покладених на платника податків.
Невиконання контролюючим органом обов`язку щодо належного з`ясування обставин, які можуть пом`якшувати відповідальність платника податків, свідчить про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а отже не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Водночас посилання відповідача на відсутність інформації, поданої відповідно до п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, щодо неможливості виконати податковий обов`язок у частині дотримання строків сплати узгоджених податкових зобов`язань, колегія суддів не бере до уваги, позаяк правовий механізм звільнення від відповідальності, передбачений зазначеною нормою не впливає на обов`язок контролюючого органу встановлювати наявність або відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність особи. Відтак відсутність підстав для звільнення від відповідальності відповідно до п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, не усуває обов`язку суб`єкта владних повноважень застосувати приписи пункту 113.6 статті 113 Податкового кодексу України у випадку встановлення хоча б однієї обставини, що пом`якшує відповідальність платника податків.
Частинами першою – третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 по справі № 320/32855/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНО-ДОРОЖНЄ БУДІВНИЦТВО» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 по справі № 320/32855/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.
В повному обсязі постанова складена 03.06.2026.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна