1	Справа № 335/11555/25  2/335/194/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Вишнякова Д.О., представників відповідача: Мірошніченко О.О., Доніної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, до Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю,- 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вишнякова Д.О., звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя суду з позовом до Запорізької міської ради, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше п`яти років до дати смерті. 
В обґрунтування позову зазначено, що 29.09.1995 позивач, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 уклали шлюб. Разом із ними також проживала свекруха позивачки – ОСОБА_5 . 29.09.1998 позивачка та ОСОБА_4 розірвали шлюб, проте не дивлячись на розірвання шлюбних відносин у позивачки та вже колишньої свекрухи залишилися добрі відносини. Так, позивачка та її колишня свекруха постійно спілкувалися, разом виходили на прогулянки містом, разом святкували різноманітні свята та дні народження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , і після його смерті позивачка та колишня свекруха знов почали жити разом, тобто знов почали вести сумісне господарство у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якої була колишня свекруха.
Виходячи з того, що колишня свекруха знаходилась вже у поважному віці, позивачка практично усю роботу по дому робила самостійно: прибирала, купувала продукти харчування та медичні препарати, готувала їжу, прала та т.ін. Також позивачка супроводжувала колишню свекруху до медичних закладів, часто викликала свекрусі швидку допомогу, спілкувалася із сімейним лікарем колишньої свекрухи та т.ін. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, і після її смерті ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Однак, 24.10.2025 приватним нотаріусом Салтан В.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності на день смерті родинних зв`язків між померлою та Позивачкою.
Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, в Позивачки постала необхідність звернутися до суду за підтвердженням факту сумісного проживання із померлою однією сім`єю.
Докази, що підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : 1. оригінали особистих документів ОСОБА_2 знаходяться у Позивачки; 2. документи на поховання ОСОБА_2 (поховання було організовано та сплачено саме Позивачкою); 3. чеки за оплату житлово-комунальних послуг в квартирі, в якій сумісно проживали зазначені особи; 4. чек на купівлю побутової техніки; 5. довіреність на представлення інтересів, що була надана ОСОБА_2 . Позивачці; 6. свідки, що можуть підтвердити спільне проживання позивача та спадкодавця.
Ухвалою судді від 25.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.12.2025, встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи.
Вказаною ухвалою також було витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. копію спадкової справи №42/2025, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.12.2025 представником Запорізької міської ради – Мірошниченко О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх не доведеністю.
В обґрунтування відзиву зазначено, що в даній справі позивачці необхідно довести період проживання однією сім`єю із спадкодавцем з 18.01.2020 по 18.01.2025, і доказами можуть бути, зокрема, але не виключно: наявність спільних витрат; спільний бюджет (виписки з банківської установи про перерахування коштів на рахунки спадкодавців та інші банківські операції); спільне харчування; ведення переписки у телефоні; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин; показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації за адресою спільного проживання у період з 18.01.2020 по день відкриття спадщини -18.01.2025 року; фотографії певних подій спільного життя з 18.01.2020 по 18.01.2025 року; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
На думку представника відповідача, позивачем надані докази, які не підтверджують факт її спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю.
Зокрема, наявність у позивачки свідоцтва про смерть та проведення поховання не може бути підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю, пов`язаність їх спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків, що є визначальними у вирішенні питання про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини та у подальшому спадкуванню на підставі ст. 1264 ЦК України.
Позивачкою, надано чек про купівлю мікрохвильової печі, проте у чеку відсутня інформація хто саме придбав піч, не вказано адресу доставки даної печі, даний доказ не підтверджує і не спростовує факт спільного проживання однією сім`єю. 
Також, у якості доказу надано до суду нотаріальну довіреність від імені ОСОБА_2 від 22.03.2024 на ім`я ОСОБА_1 , однак, дана довіреність не свідчить про спільне проживання, оскільки довіреність може бути видана на будь-яку особу. Крім того, будучи у нотаріуса при складанні довіреності спадкодавець не склала заповіту на своє спадкове майно на ім`я позивачки – тобто не виявила бажання передати все наявне майно у спадок ОСОБА_1 , тим самим вона не надала право колишній невістці стати її спадкоємцем за заповітом.
Квитанції про сплату комунальних послуг не можуть свідчити про спільне проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_2 , оскільки, відповідно до довіреності виданої приватним нотаріусом ЗМНО Велигурою Г.К. від 22.03.2024, ОСОБА_2 мала право розпоряджатися грошовими коштами та оплачувати комунальні послуги колишньої свекрухи.
Всі інші докази, такі як: документи на квартиру; довідка про причину смерті ОСОБА_4 , профспілковий квиток ОСОБА_2 , довідка РНОКПП ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю, так як позивачка отримала їх шляхом прямого доступу до квартири ОСОБА_2 .
15.12.2025 представником позивача – адвокатом Вишняковим Д.О. подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторона позивача наполягає на задоволенні позову. Зазначено, що у відзиві представником відповідача не спростовано доводи, викладені у позовній заяві. Частина відзиву відповідача спрямована на оцінку доказів, якими позивачка доводить факт проживання однією сім`єю із колишньою свекрухою. Згідно норм ЦПК, оцінка доказів – це прерогатива суду, а тому відповідач фактично не спростував доводи позовної заяви. 
13.01.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, які були отримані Запорізькою міською радою в результаті вжитих заходів.
Ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, до Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона є колишньою невісткою померлої ОСОБА_2 . Після смерті колишнього чоловіка позивачки, у червні 2019 року, вони з ОСОБА_7 прийняли спільне рішення проживати разом та вести спільне господарство. З кінця грудня 2019 року позивачка фактично переїхала до квартири померлої, а у квітні 2024 року, за наполяганням ОСОБА_8 , зареєструвала там своє місце проживання. Зазначила, що між ними склалися дуже добрі, близькі стосунки, притаманні членам сім`ї. Вони мали спільний бюджет, кошти не розділялися, а витрати на продукти харчування, ліки та побутові потреби були спільними. Позивачка особисто оплачувала комунальні послуги через додаток «Приват24». Побутовий уклад складався зі спільного приготування їжі, прибирання та спільного проведення дозвілля (прогулянки, походи до магазинів, аптек та лікарень). Великі покупки, такі як кондиціонер та телевізор, обговорювалися та вирішувалися ними спільно.
Також позивачка вказала, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_8 , розвиток деменції з кінця 2021 року, вона потребувала постійного стороннього догляду. На час короткочасних відлучень позивачки, вона за власні кошти наймала помічницю - ОСОБА_9 , щоб та доглядала за ОСОБА_7 
Представник позивача – адвокат Вишняков Д.О. позовні вимоги підтримав та з підстав, викладених у позові просив їх задовольнити.
Представники Запорізької міської ради в ході судового розгляду справи проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з їх недоведеністю.
Заслухавши позивача, її представника, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд 11.05.2026 перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 13.00 год. 20.05.2026, яка була продовжена судом 11.30 год. 26.05.2026, у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальним провадженням, з 12.05.2026 по 14.05.2026, та з 15.05.2026 по 20.05.2026.
Оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також та показання свідків у сукупності, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. заведено спадкову справу № 42/2025.
Згідно матеріалів спадкової справи, 14 липня 2025 року із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 звернулася позивач ОСОБА_1 , як така що проживала однією сім`єю із померлою ОСОБА_2 ..
Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса не звертались. 
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2025, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно мотивувальної частини постанови, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_1 не було надано нотаріусу жодних документів, які би підтверджували родинні відносини із спадкодавцем.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше п`яти років до дня смерті останньої, для спадкування майна померлої.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
В абзаці першому частини другої статті СК Українивстановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, тощо.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 466/11802/21.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21, від 21 жовтня 2024 року у справі № 522/11976/21.
Отже, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
У даній справі судом не встановлено достатніх доказів на підтвердження обставин, які би свідчили про проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 . У даній справі, позивачу слід довести, що вона проживала із померлою ОСОБА_1 однією сім`єю, вела з нею спільне господарство, що вони мали взаємні права та обов`язки, притаманні сім`ї, принаймні з 18.01.2020. 
Так, як встановлено судом позивач ОСОБА_1 з 29.09.1995 по 29.09.1998 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який є сином померлої ОСОБА_2 . Тобто, позивач у справі, ОСОБА_1 , є колишньою невісткою померлої ОСОБА_2 .
Відповідно до наданих суду документів, померла ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2018, була власником квартири АДРЕСА_2 , та була зареєстрована за вказаною адресою з 31.10.2018. Позивач у справі зареєструвала місце свого проживання у вказаній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до інформації, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, яка викладена у листі від 05.01.2026 №1288/01.01-08, ОСОБА_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , 17.11.2020 подавала заяву до Управління соціального захисту населення ЗМР по Вознесенівському району про надання соціальної послуги «догляд вдома». На підставі поданої заяви та необхідних документів 11.12.2020 прийнято рішення № 30 про надання соціальної послуги «догляд вдома», яку соціальна служба надавала безоплатно до дня смерті ОСОБА_2 
22.12.2021 між Запорізьким міським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та ОСОБА_2 укладено типовий договір №2229В/12-2021, предметом якого є надання соціальної послуги «догляд вдома» за рахунок бюджетних коштів.
Як зазначено в Акті оцінки потреб сім`ї/особи, ОСОБА_2 , вдова син помер у 2019 році, мешкала сама з соціальних контактів мала лише друзів. Мережа соціального супроводу сім`ї (фактор сім`ї та середовища) – відсутня, в коментарях зазначено, що є двоюрідна сестра, яка мешкає у м. Києві вона не приїздить, а спілкується по телефону. Члени сім`ї, інші особи, які проживають разом з сім`єю/особою – відсутні. Помешкання та його стан - задовільний за допомогою соціального робітника.
Згідно індивідуального плану надання соціальної послуги «догляд вдома» від 13.09.2024 року, ОСОБА_2 отримувала наступні соціальні заходи: 1. Придбання і доставка продовольчих, промислових та господарських товарів, медикаментів: магазин – 2 рази на тиждень; аптека – 1 раз на тиждень; ринок – 1 раз на 2 тижні; 2. допомога у приготуванні їжі: підготовка продуктів для приготування їжі, миття овочів, фруктів, посуду тощо – 2 рази на тиждень; винесення сміття- 2 рази на тиждень; 3. косметичне прибирання житла – 1 раз на 2 тижні; 4. оплата комунальних платежів (звірення платежів) – 1 раз на місяць.
Як зазначено у листі Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 30.12.2025 №01-22/5164, обслуговування ОСОБА_2 , згідно індивідуального плану, здійснювалось соціальною робітницею ОСОБА_10 . 
У період надання соціальної послуги, по інформації соціальної робітниці, ОСОБА_2 навідували та надавали необхідну допомогу такі особи: 
1. ОСОБА_9 , яка неодноразово залишалась у громадянки ночувати та мала доступ до особистих документів та фінансів (готівки та банківської карти), час від часу проводила фінансовий розрахунок з соціальною робітницею (розраховувалась за здійснені покупок). 
2. ОСОБА_11 , прізвище невідомо. Також, інколи, залишалась ночувати у ОСОБА_8 , супроводжувала підопічну, за потреби до банківських установ для зняття з рахунку пенсійної виплати. Мала доступ до особистих документів та фінансів. 
3. Сестра померлого чоловіка ОСОБА_12 . ОСОБА_13 до будинку-інтернату. Аргументувала це тим, що останнім часом підопічна, на її думку, поводила себе неадекватно та потребує оформлення до спец.закладу. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона працює соціальним робітником і обслуговувала сім`ю ОСОБА_14 протягом останніх 7 років, підтвердила факт спільного проживання позивачки та померлої. Вона повідомила, що після смерті сина ОСОБА_8 , остання перебувала у пригніченому стані, а її здоров`я погіршилося, тому вона попросила знайти її колишню невістку ОСОБА_15 , щоб вона проживала з нею та доглядала за нею. Свідок точно не пам`ятає, коли вона знайшла ОСОБА_16 , але зазначила що після повномасштабного вторгнення, тобто після лютого 2022 року.
Свідок зазначила, що позивачка та померла вели спільне господарство. Зокрема, свідок за їхнім дорученням та за їхні спільні кошти здійснювала закупівлю продуктів харчування двічі на тиждень, приносила чеки, за якими з нею розраховувалися або позивачка, або ОСОБА_17 . Свідок бачила, як позивачка готувала їжу, годувала ОСОБА_18 з ложки, купала її та забезпечувала належний догляд. На думку свідка, стосунки між ОСОБА_19 та ОСОБА_7 мали характер сімейних відносин. При цьому, зазначила, що у квартирі бачила і ОСОБА_16 і ОСОБА_20 , які мінялись по черзі в догляді за ОСОБА_2 . Свідок також зазначила, що останні роки померла не могла залишатися одна через свій психічний стан (деменцію), і позивачка фактично проживала з нею постійно, за винятком періодів короткочасних відлучень, коли її замінювала ОСОБА_21 . 
Свідок ОСОБА_22 , яка є сусідкою померлої ОСОБА_8 , зазначила, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із померлою та здійснювала за нею догляд. За словами свідка, спільне проживання розпочалося після смерті сина ОСОБА_8 - ОСОБА_23 , оскільки стан здоров`я останньої значно погіршився, вона тяжко переживала втрату і її не можна було залишати саму. Свідок зазначила, що заявниця та померла вели спільне господарство, разом купували продукти та виходили на прогулянки. ОСОБА_22 також підкреслила, що заявниця перебувала в квартирі постійно, за винятком короткочасних від`їздів у волонтерських справах, і в такі періоди за ОСОБА_7 , на прохання ОСОБА_24 , доглядала інша особа - ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що вона особисто допомагала позивачці доглядати за ОСОБА_7 , особливо протягом останніх двох з половиною років перед її смертю, оскільки померла страждала на деменцію і потребувала цілодобового нагляду. Свідок підтвердила, що заявниця проживала разом із померлою, вони мали близькі, фактично родинні стосунки та займалися спільним господарством. Зокрема, ОСОБА_9 вказала, що саме ОСОБА_25 розпоряджалася грошовими коштами, виділяла гроші на закупівлю продуктів харчування та ліків для померлої. Свідок також зазначила, що інтенсивне спілкування та спільне проживання активізувалося після 2019 року, смерті сина ОСОБА_2 - ОСОБА_23 , коли знайомі допомогли ОСОБА_26 відновити зв`язок із позивачкою для отримання необхідної допомоги.
Суд критично оцінює показання свідків, які вони надали у судовому засіданні, зокрема з приводу того, що ОСОБА_1 постійно проживала однією сім`єю та вела спільне господарство із ОСОБА_2 з 2019 року, оскільки вони суперечать письмовим доказам, які наявні в матеріалах справи, і з яких встановлено, що померла ОСОБА_2 особисто 17.11.2020 зверталася до соціальної служби із заявою про надання соціальної послуги «догляд вдома», і при вирішенні питання про надання вказаної послуги було встановлено, що вона є вдовою, син помер, будь-які особи її не навіщають, внаслідок чого було прийнято рішення про надання такої послуги. Згідно індивідуального плану надання соціальної послуги «догляд вдома» від 13.09.2024, ОСОБА_2 отримувала такі соціальні заходи, які не мали би надаватися за умови наявності інших працездатних членів сім`ї. 
Факт піклування та догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 хоча і був підтверджений свідками, проте жодним із них не було точно зазначено місяць та рік, з якого позивач почала, як вони зазначали, проживати зі спадкодавцем однією сім`єю. Суд не ставить під сумнів показання свідків про факт піклування та догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_1 , проте, показання свідків, поряд із іншими письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, не засвідчують сумісне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Тим більше, з показань свідків також було встановлено, що ОСОБА_2 також опікувалася, хоча і за грошову винагороду, інша особа ОСОБА_9 , яка неодноразово залишалася у квартирі померлої ОСОБА_2 на ночівлю, та, згідно пояснень свідка ОСОБА_10 , надавала останній грошові кошти для здійснення закупівель продуктів харчування, тобто також мала доступ до бюджету померлої. 
У постанові Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 638/16481/21 (провадження № 61-10489св24) зроблено висновок, що самі по собі пояснення свідків не є достатніми для встановлення такого факту.
Згідно висновку, який викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про спадкодавця не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22 (провадження № 61-15872св23) зроблено висновок, що сам факт піклування про особу, надання їй допомоги та догляду, її поховання після смерті не може бути підставою для включення такої особи до четвертої черги спадкування без основного критерію - проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Саме по собі ставлення позивача до спадкодавця ОСОБА_2 , її періодичний догляд за нею та залишення на ночівлю, участь в придбанні померлій продуктів харчування та участь у сплаті комунальних послуг, а згодом і поховання спадкодавця, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, протягом останніх п`яти років до дня смерті ОСОБА_2 , що, відповідно до статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.
У позові зазначено, що спільне проживання позивача та померлої ОСОБА_2 підтверджується тим, що оригінали особистих документів ОСОБА_2 знаходяться у позивача, проте, на думку суду, наявність вказаних документів у позивача не свідчить про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини.
Не є беззаперечними доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 і документи, які свідчать про поховання позивачем ОСОБА_2 , а також видана померлою довіреність на ім`я ОСОБА_1 від 22.03.2024, оскільки вказані документи самі по собі свідчать про нормальні, довірливі взаємовідносини між позивачем та спадкодавцем.
Надані суду чек на придбання мікрохвильової печі, а також документи на неї, на думку суду, не є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки чек датований 24.01.2022, у даних документах відсутня інформація хто саме є покупцем вказаної речі і кому саме вона придбавалась.
Не є належними доказами у цій справі і квитанції про сплату з банківської карти ОСОБА_1 комунальних послуг, які надавались за адресою АДРЕСА_3 , оскільки такі оплати не були регулярними, стосуються оплати різних послуг 21.08.2024, у той час, як в даній справі позивач мала б довести ведення спільного господарства та спільного бюджету, що включає, в тому числі, і спільні витрати на квартиру протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини. 
З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач не довела наявності обов`язкових ознак, притаманних сімейним відносинам, зокрема наявність спільного бюджету, харчування за спільні кошти, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які б підтверджували факт проживання позивача однією сім`єю протягом не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини, а відтак правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 протягом понад п`ять років з метою прийняття спадщини, як спадкоємця четвертої черги за законом, відсутні, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, до Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          К.В. Гашук