Справа № 766/4322/23
н/п 2/766/5049/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м.Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Дорошинської В.Е.,
при секретарі ?Передерей І.О.,
представника позивача Мутьєва Д.В.,
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Херсоні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «Укрфінстандарт», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання договору поруки недійсним, -
в с т а н о в и в :
І. Виклад позиції позивача.
Позивач звернулася до суду із позовною заявою, за якою просить суд визнати недійсним договір поруки за № 11288766000-П від 25 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором № 11288766000 від 23.01.2008. Позовні вимоги мотивовано тим, що договір поруки не укладала, істотні умови договору не погоджувала та? ? не підписувала.У червні 2023 року дізналася, що на виконанні Суворовського відділу ДВС у м. Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса)? ? перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2, яке відкрите на виконання виконавчого листа № 2-376/10 від 19.08.2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості у розмірі 180 700 дол. США, що еквівалентно 1 434 458 грн, витрати на ІТЗ по 40 грн з кожного та 566,67 грн судового збору. Лише при ознайомлені з матеріалами судової справи їй стало відомо, що вона являється поручителем по кредитному договору № 11288766000 від 23.01.2008. Таким чином, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляла, їй не було відомо про його існування, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання договору поруки недійсним .

ІІ. Виклад позиції відповідача та третіх осіб.
Відповідач? своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв та клопотань у зв`язку з судовим розглядом не подавав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ч.2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суворовський ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пояснення щодо позову не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати цивільну справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.04.2025 року? ? у відповідача витребувано оригінал? ? або належним чином завірену копію кредитної справи по кредитному? ? договору? ? № 11288766000. Ухвала залишилась без виконання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судові засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, надала повноваження адвокату Мутьєву Д.В.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.
Відповідач та треті особи у судове засідання неодноразово не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не надсилали,клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх участі не заявляли, заперечень проти позову не надали, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди представника позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено наступне.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.12.2010 по справі № 2-376/10 за позовом АКІБ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до АКІБ "УкрСиббанк" про визнання договору неукладеним. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АКІБ " УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором від 25.01.2008 р. станом на 25.08.2009 р.: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 180700 дол. США, що еквівалентно 1434758 грн.; відсотки за користування кредитом - 19806, 82 дол. США, що еквівалентно 157266, 15 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і розмірі 268, 79 дол. США , що еквівалентно 2134, 20 грн. ; пеню по процентам 1467, 28 дол. США, що еквівалентно 11650, 27 грн.; витрати на ІТЗ по 40 грн. з кожного, судовий збір по 566, 67 грн. з кожного. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до КАІБ "УкрСиббанк" відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено:
« ОСОБА_1 з`явилася лише в судове засідання 06.10.2010 р. В інші судові засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Пояснень по суті позову не надала.
25.01.2008 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 180700 дол. США з кінцевим строком повернення до 25.01.2028 р. зі щомісячним поверненням кредитних коштів.
З розрахунку, який наданий позивачем і перевірений судом вбачається, що станом на 25.08.2009 р. заборгованість по кредиту за договором від 25.01.2008 р. становила 1605808, 62 грн.
Нарахування вказаної суми відповідає вимогам кредитного договору від 25.01.2008 р.
Поручителями виконання зобов`язань ОСОБА_2 за умовами договорів поруки від 25.01.2008 р. є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
В силу ст. 553-555 ЦК України на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як на поручителів покладається солідарний з ОСОБА_2 обов`язок повернення суми кредиту та нарахованих процентів, пені.»
Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16.03.2011 року залишено без змін.
Якою встановлено:
«29 вересня 2009 року акціонерний комерційний інноваційний банк (нині публічне акціонерне товариство) «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 1605808,62 грн., посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 25 січня 2008 року був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 180700 доларів США строком до 25 січня 2028 року та сплатою 12,4% річних.
В забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору були укладені 25 січня 2008 року договори поруки з відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які взяли на себе зобов`язанням ОСОБА_2 і, які повинні нести з ним солідарну відповідальність.»
Ухвалою від 05.07.2011 року Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 березня 2011 року залишено без змін.
Якою встановлено:
«У вересні 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 25 січня 2028 року був укладений договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 180700 доларів США строком до 25 січня 2028 року та сплатою 12,4% річних. Відповідно до п. 1.1.2. договору позичальник зобовязувався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 2070 доларів США, однак зобовязання за договором не виконує і станом на 25 серпня 2009 року загальний розмір заборгованості становить 1605808,62 грн., з яких 1434758 грн. - сума заборгованості за простроченим кредитом, 157266,12 грн. сума заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 2134,20 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 11650,27 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. В забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору позивачем з відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були укладені договори поруки, згідно яких останні несуть відповідальність за не виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредиту.»
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2018 року, замінено стягувача АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у виконавчому листі №2-376/10.
Тобто, що оспорюваний позивачем договір було укладено, встановлено судовим рішення, яке набрало законної сили.
Крім того, на підставі? ? зазначеного вище рішення суду від 21.12.2010,? ? 19.08.2011 видано виконавчий лист 2-376/10 та відкрито виконавче провадження, що, відповідно відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, яка є загальнодоступною, перебуває на виконанні.
Постановою державного виконавця від 20.06.2023 по ВП НОМЕР_2 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .
Також, позивачем долучено Договір поруки № 11288766000-П від 25 січня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з якого вбачається, що в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №? ? 11288766000 від 23.01.2008, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому ( п.1.1.Договору), який не містить підписів сторін. 
Однак, оскільки, зазвичай договори укладаються у декількох екземплярах, відповідно до кількості сторін договору, то не виключено, що це є екземпляр позивача, який нею не було підписано і існує підписаний екземпляр.
V. Оцінка та висновки суду
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. 
Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова ВСУ від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17).
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
Позивач звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки посилається на те, що вказаний договір не підписувала, а про існування договору дізналася при ознайомленні з матеріалами судової справи № 2-376/10, після того як у червні 2023 стало відомо, що на виконанні Суворовського відділу ДВС у м. Херсон перебуває виконавче провадження про солідарне стягнення з неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за договором кредиту. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Порука є видом забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України), за своєю правовою природою договір поруки має додатковий (акцесорний) характер відносно основного зобов`язання, істотними умовами його укладання є визначення характеру та обсягу відповідальності поручителя й підстави припинення цього зобов`язання, які передбачені статтею 559 ЦК України.
Таким чином, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).
Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, що про існування оскаржуваного правочину вона не знала, істотні умови договору не погоджувала та не підписувала його.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що оспорюваний договір був предметом? ? розгляду у цивільній справі, по якій рішення набрало законної сили, яким встановлено, що оспорюваний позивачем договір було укладено.
Більш того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору поруки в зв`язку з його не підписанням, оскільки, зазвичай договори укладаються у декількох екземплярах, відповідно до кількості сторін договору, то не виключено, що долучений позивачем договір без підписів сторін, є екземпляр позивача, який нею не було підписано і існує підписаний екземпляр, при цьому суд сприяв позивачу у реалізації її процесуальних прав щодо збирання доказів, шляхом витребування оригіналу? ? або належним чином завіреної копію кредитної справи по кредитному? ? договору? ? № 11288766000, котре відповідачем проігнороване.
Також, позивач стверджує, що при ознайомлені з матеріалами судової справи в 2023 році їй стало відомо, що вона являється поручителем по кредитному договору № 11288766000 від 23.01.2008.
Однак, відповідно до наказу державної судової адміністрації № 22 від 11.02.2022 «Про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання» ( втратив чинність 07.12.2017 ) та наказу державної судової адміністрації № 1087 від 07.12.2017 «Про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання», справи позовного провадження зберігаються в судах 5 років.
Тому, зазначене викликає певні сумніви в походженні копії спірного договору поруки № 1288766000-П? ? від 25.01.2008, наданої суду для дослідження і оцінки.
Між тим, суд звертає увагу, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21.12.2010 по справі № 2-376/10? ? за позовом АКІБ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , зустрічним позовом ОСОБА_2 до АКІБ "УкрСиббанк" про визнання договору неукладеним, ОСОБА_1 06.10.2010 була присутня в судовому засіданні, тобто позивачу, ще в 2010 році було відомо про існування оспорюваного договору. 
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті та їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як необґрунтовані задоволенню не підлягають. 
Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.
Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини.
VІ. Заходи забезпечення позову (заяви).
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.
VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на позивача.
Керуючись статтями 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282,? 352, 354, 355 ЦПК України, статтями 11, 15, 16, 202, 203, 204, 215, 216, 526, 546, 553, 559, 626, 628, 638? ? ЦК України, суд -
у х в а л и в:
У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «Укрфінстандарт», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання договору поруки недійсним- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,?місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Укрфінстандарт», зареєстроване місцезнаходження: місто Київ, вул. Січових Стрільців ( Артема), 37-41, пов.6, оф.42, код ЄДРПОУ 41153878 .

Суддя	В. Е. Дорошинська