Справа № 522/21798/21
Провадження № 2-др/522/61/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕНЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,
розглянувши в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання застави припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_4 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визнання зобовязань прпининеними, 
ВСТАНОВИВ:
Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 24.03.2026 звернувся до суду із заявою про стягнення понесених судових витрат по справі в якій просить стягнути з позивача за первісним позовом ОСОБА_2 87 500,00 грн. Заява мотивована тим, що з урахуванням ст.141 ЦПК України представник ОСОБА_1 у перших заявах по суті (відзиві на позов ОСОБА_2 та у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 про визнання застави припиненою) зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу та до закінчення судових дебатів просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи. Надала докази щодо розміру таких витрат після ухвалення судового рішення, яке відбулося 17.03.2026 року.
24.04.2026 представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 подав заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій зазначив, що ОСОБА_2 не погоджується із заявленим розміром судових витрат, оскільки як вбачається з доданих до заяви копій документів ОСОБА_1 та його представник уклали договір, в якому передбачили оплату за надані послуги тільки в сумі 25000,00 грн. (додаток № 2 до заяви). Решта коштів у сумі 62 500,00 грн. повинна була бути виплачена просто за тривалість розгляду судової справи (помісячно) незалежно від надання послуг, що є порушенням чинного законодавства, оскільки компенсація судових витрат у формі витрат за правничу допомогу передбачена саме за надання послуг у формі правничої допомоги. Дана обставина також підтверджується ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в якій зазначено, що клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання та ст. 30 цього ж закону, де вказано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. У зв`язку з чим вважає вимоги про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу по справі №522/21798/21 необґрунтовані та безпідставні.
У судове засідання призначене на 27 квітня 2026 року сторони не з`явились повідомлені належним чином.
Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 у запреченнях щодо витрат на оплату правничої допомоги просив проводити розгляд заяви без його участі та участі позивача.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17 березня 2026 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2026 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На виконання вимог зазначеної норми, представник позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат на правову допомогу.
Стосовно розміру витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд звертає увагу на те, що предметом позову у справі № 522/4817/24 є зменшення розміру аліментів, тобто, справа стосується не складної категорії справ у цивільному процесі. Даний предмет позову є досить розповсюджений в судовій практиці. Правовідношення в сфері аліментних зобов`язань, за загальним правилом, не є справами значної складності. Більш того, для досвідчених адвокатів дана категорія справ є одна з найбільш «шаблонних» та не потребуючих застосування додаткових навичок.
Виконана робота представника Дерезюка С.В. під час розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи №522/21798/21, згідно Акту прийому-передачі послуг, наданих за договором про надання правової допомоги від 31.01.2023 полягала у вивченні судової практики та правових позицій Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, підготовці відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 та її направлення позивачу і до суду, зустрічі з Клієнтом, доведення йому правової позиції Адвоката, усне консультування Клієнта, підготовці зустрічного позову, його відправка позивачу і подання до суду, зборі доказів, що стосуються предмету спору у справі №522/21798/21, в тому числі шляхом направлення адвокатських запитів, ознайомленні з заявами по суті, доказами, додатковими поясненнями та іншими матеріалами, наданими до справи ОСОБА_2 та іншими учасниками процесу, підготовці інших заяв та клопотань процесуального характеру, їх подача до суду, участі адвоката в судових засіданнях в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/21798/21.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини між стягувачем та боржником.
При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Також, чинним законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
В даному випадку позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу наступними доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 31.01.2023; додатковою угодою № 1 від 31.01.2023 до договору про надання правової допомоги від 31.01.2023, актом прийому-передачі послуг, наданих за договором про надання правової допомоги від 31.01.2023.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду задовольнити частково.
Стягнути зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 25 000 гривень. 
У задоволені решти вимог відмовити. 
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2026 року.

Суддя           Р. Д. Абухін
27.04.2026