Справа № 243/9583/25
Провадження № 2/243/342/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України 

05 травня 2026 року м. Слов`янськ 
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Дюміної Н.О.
при секретарі Петрусі Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації, 

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

учасники справи: не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 16 жовтня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, а з 24 лютого 2022 року триває повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан. 02.07.2024 відбувся обстріл з боку російських окупаційних військ, внаслідок якого о 08:30 пошкоджено будинок за адресою АДРЕСА_1 , та у дворі будинку загинув чоловік позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ чоловіка ОСОБА_2 поховано в кінці подвір`я, на могилі навіть не встановлений хрест, за адресою АДРЕСА_1 . Незаконна та протиправна військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої загинув її чоловік, призвела до заподіяння їй та дітям істотної моральної шкоди. Саме з втратою чоловіка вона назавжди втратила душевний мир та спокій, постійно відчуває душевний біль, згадуючи його та обставини, за яких він загинув. Те саме відчувають і діти, які змушені жити без батька, його любові, опіки та ласки. Неправомірними діями відповідача позивачці було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які призвели до негативних змін у її житті, що мали наслідком настання негативних психотравматичних та психоемоційних змін. Враховуючи характер та обсяг завданих їм відповідачем моральних страждань, істотних порушень останнім їхніх прав, умисного характеру дій російської федерації, а також душевного болю від втрати близької та коханої людини, почуття безпорадності, які вони відчувають роками через втрату рідної людини, чоловіка та батька, позивач вважає, що справедливим розміром компенсації за заподіяну їй та її двом неповнолітнім дітям моральної шкоди буде сума у розмірі 7 131 600,00 гривень, що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного банку України складає 180 000 Євро, наголошує на тому, що саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.
На підставі наведеного, посилаючись на ст.ст. 530, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з Російської Федерації на її користь моральну шкоду у розмірі 7 131 600,00 грн, вважає що саме такий розмір компенсації за завдану моральну шкоду відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких вона зазнала та відповідатиме вимогам розумності і справедливості. 

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

2. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. 
ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4.Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 було відкрито загальне позовне провадження у справі, по справі призначено підготовче судове засідання.

5.Ухвалою суду від 12 грудня 2025 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

6.Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом розміщення оголошень на сайті Судової влади України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
7.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

8.Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Токуши Полудинського району Північно-Казахстанської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією її паспорту серії НОМЕР_1 виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області 27.05.1997. В зазначеному документі є відомості про державну реєстрацію шлюбу Петропавловським б/загс міста Петропавловська 20 липня 1974 зі ОСОБА_2 .

9.ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець селища Новгородське міста Дзержинська Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією його паспорту серії НОМЕР_2 виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області 16.05.2002. В зазначеному документі є відомості про державну реєстрацію шлюбу Петропавловським ЗАГСом міста Петропавловськ 20 липня 1974 з ОСОБА_3 .

10.Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2024 року встановлено факт родинних відносин, а саме те що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

11.Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19.09.2024 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 86 років в селищі міського типу Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області, про що 19 вересня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1710.

12.Згідно довідки № 331 начальника відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 20.09.2024 вбачається, що померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мав наступний склад сім`ї/зареєстрованих осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації 25.08.2016 року.

13.02 липня 2024 року внесені відомості до ЄРДР за № 22024050000001968 за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 438 КК України, згідно фабули, до ВП №1 Бахмутського РУП надійшло повідомлення про те, що 02 липня 2024 року відбувся обстріл російськими окупаційними військами внаслідок чого пошкоджено будинок за адресою АДРЕСА_1 , та у дворі будинку загинув чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначає заявник, ОСОБА_2 був похований у дворі будинку, про що свідчать фотокартки могили, на якій було встановлено табличку з написом прізвища, ініціалів та датами народження та смерті особи.

14.Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 414501026 від 21.02.2025 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв.м, житлова площа – 38,1 кв.м. Власником будинку є ОСОБА_1 .

15.Відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 22024050000002351 від 31 липня 2024 року, в якому зазначено, що відповідно до повідомлення, яке надійшло до ВП № 1 Бахмутського РВП про те, що 31 липня 2024 року внаслідок обстрілу з боку російських окупаційних військ було знищено в тому числі будинок в АДРЕСА_1 .

V. Оцінка Суду.

10.Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

11.Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.

12.Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН.

13.Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву.

14.Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

15.5 грудня 1994 року між Україною, Росією, Великою Британією та США був укладений Будапештський меморандум-міжнародна угода про гарантії Україні у зв`язку з набуттям нею неядерного статусу.

16.Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

17.Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.

18.Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.

19.Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

20.Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

21.Загальновідомим є той факт, що датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року, а 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території України, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

22.Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі.

23.Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

24.У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

25.Таким чином, судом беззаперечно встановлено вчинення Російською Федерацією військової агресії проти України та всіх її громадян.

26.Виходячи із сукупності наведеного, суд вважає, що право позивача на належне та ефективне відшкодування шкоди повинно бути захищене, а судовий імунітет не повинен бути перешкодою для такого відшкодування у тих виняткових обставинах, коли немає інших механізмів відшкодування.

27.Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

28.Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

29.Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

30.Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22).

31.За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

32.Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

33.Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

34.У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).

35.Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

36.При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).

37.При розгляді справи суд враховує, що предметом позову є саме відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

38.В судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок бойових дій держави Російської Федерації позивачка зазнала моральних страждань у зв`язку із загибеллю чоловіка. Позивачка зазнала душевних страждань, були порушені її право на мир, безпеку тощо, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

39.Також суд бере до уваги, що позивачкою внаслідок обстрілу з боку російських окупаційних військ втрачено будинок за адресою АДРЕСА_1 та все майно.

40.Позивачка назавжди втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Постійні відчуття страху від втрати рідної людини не дають їй можливості нормально спілкуватися з оточуючими та підтримувати відповідний соціальний спосіб життя, більше того, він постійно знаходиться в стресовому стані, що переходить зі станом періодичної депресії. Більше такі ж страждання турбують і її дітей, та втрати домівки на проживання.

41.Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

42.З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка довела факт завдання їй моральної шкоди винними (умисними) незаконними діями рф, пов`язаними з її збройною агресією щодо України, причинний зв`язок між такими діями та завданою шкодою, розмір компенсації якої є еквівалентний грошовій сумі у розмірі 7 131 600,00 грн.
43.Вказана сума є належною компенсацією завданої позивачеві моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього, при тому, що військова агресія та окупація Російською Федерацією частини території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй).

44.При цьому суд зазначає, що встановлення факту збройної агресії російської федерації та її протиправності як такої не є предметом доказування у даній справі, а виходить із загальновідомих та нормативно закріплених обставин, однак не підміняє собою окремого способу захисту у вигляді «визнання вини».

45.З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання винним держави російської федерації в особі Посольства держави росії про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України стосовно Позивача заявлена у спосіб, не передбачений цивільним законодавством, не є належним способом захисту цивільних прав та не обґрунтована з огляду на приписи статей 16 та 81 ЦПК України. У зв`язку з цим у задоволенні зазначеної позовної вимоги суд відмовляє.

46.Крім того, суд зазначає, що враховуючи розірвання дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією з 24 лютого 2022 року, а також той факт, що відповідальність за шкоду, завдану збройною агресією, несе безпосередньо суверенна держава як суб`єкт міжнародного права, суд приходить до висновку, що належним відповідачем у справі є Держава Російська Федерація. Посольство, будучи лише дипломатичним представництвом, не є самостійною юридичною особою та не володіє майном, на яке може бути звернено стягнення в межах цивільної відповідальності держави. Таким чином, стягнення має бути здійснено безпосередньо з державного бюджету (активів) російської федерації.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

47.Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

48.Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

49.Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

50.На підставі наведеного з урахуванням положень статей 137, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі в розмірі 15140,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 514, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265,280 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України– задовольнити частково.

2. Стягнути з держави Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 131 600,00 (сім мільйонів сто тридцять одна тисяча шістсот) гривень та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення буде виготовлено 14 травня 2026 року.

Суддя    Н.О. Дюміна