ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3124/26 Справа № 176/2105/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року ніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», ТОВ «Газорозподільні мережі України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - АДРЕСА_1 . Розподіл природного газу їй, як побутовому споживачу до жовтня 2023 року здійснювало АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що був правонаступником ПАТ «Дніпропетровськгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу. Нарахування плати за спожитий природний газ до лютого 2017 року здійснювалось згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, по формулі 7,1 м.куб. на одну зареєстровану особу. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 № 609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», норму споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 м.куб. на 5.4 м.куб. Людино-місяць. У лютому 2017 року на зовнішній стіні будинку за адресою АДРЕСА_2 , представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з лютого 2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620. У встановленні індивідуального вузла обліку на об`єкті споживання за рахунок Оператора ГРМ позивачу було відмовлено. Після встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання суттєво збільшились. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних є незаконними та такими що порушують Закон України «Про захист прав споживачів». Позивач приєдналась до Типового договору, оскільки споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ за вказаною адресою. Також, позивач стверджує, що проводила оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Відповідно до листа АТ «Дніпропетровськгаз» № АВ-1788-Дн/1124 від 07.11.2024 року позивачці було відмовлено у встановленні індивідуального вузла обліку за її об`єктом споживання за рахунок АТ «Дніпропетровськгаз», таким чином, на думку позивача, її право було порушене та початок строку перебігу позовної давності слід рахувати з цього моменту. Згідно вищезазначеного листа, підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, згідно якого не передбачено встановлення будинкових вузлів обліку природного газу. За вказаною адресою встановлено будинковий ВОГ. Усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, як того вимагають норми закону. Однак, позивач вважає, що посилання відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 року, є безпідставними та такими, що не звільняють його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник в домоволодінні позивача. Відповідно до Постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1771 АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 844, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу Іншому суб`єкту господарювання, який Отримав відповідну ліцензію. Таким іншим суб`єктом є ТОВ «Газорозподільні мережі України». Тобто, на даний час AT «Дніпропетровськгаз» не є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території. Таким чином, на час розгляду справи, AT «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вже не має повноважень на виконання робіт щодо встановлення індивідуального лічильника газу. Позивач вказує на те, що ст. 6 Закону №3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. На підставі викладеного просить суд визнати незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку природного газу; зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача – ОСОБА_1 - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу (а.с. 1-3).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», ТОВ «Газорозподільні мережі України», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку природного газу.
Зобов`язано ТОВ «Газорозподільні мережі України» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.
Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь держави судовий збір по 605,60 грн. з кожного (а.с. 141-147).

В апеляційній скарзі ТОВ “Газорозподільні мережі України” просить рішення суду скасувати в частині зобов`язання Товариства за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що за умовами Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення комерційного обліку природного газу” продовжено строк встановлення споживачам лічильників природного газу до 01 січня 2023 року, та саме суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення таких лічильників для населення, що проживає у квартирах та будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі. Судом першої інстанції не було враховано, що до 01 жовтня 2023 року скаржник не був діючим Оператором ГРМ та не був стороною Типового договору розподілу природного газу, як і не є правонаступником ТОВ “Дніпропетровськгаз”, а, відтак, і не несе відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків останнім. На даний час, у зв`язку зі зміною законодавства та підзаконних актів, до ТОВ “Газорозподільні мережі України” не передано у відповідності до п.2 постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 року №1771 грошові кошти та майно, належне ТОВ “Дніпропетровськгаз” на праві власності, для забезпечення скаржника невиконаних ТОВ “Дніпропетровськгаз” зобов`язань за періоди провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу за попередні роки. Скаржник зазначає, що невідомо чи будуть такі невиконані зобов`язання щодо встановлення індивідуальних лічильників газу населенню включені до зобов`язань ТОВ “Газорозподільні мережі України”, а тому вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх прав та обов`язків скаржника для того, щоб надавало можливість покладати такий невиконаний обов`язок ТОВ “Дніпропетровськгаз” без належних на те правових підстав (а.с.152-162).

 Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.12.2010 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.4, 5).
Позивач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання – АДРЕСА_1 .
Відповідачі є операторами ГРМ, виконавцями комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням в необхідних об`ємах (обсягах).
Листом АТ «Дніпропетровськгаз» № ЛВ-1788-Дн/1124 від 07.11.2024 року (у відповідь на звернення від 05.11.2024 року) позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки споживачі будинку вже забезпечені комерційним обліком за рахунок Оператора ГРМ та роз`яснено позивачу, що вона може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст.21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до п. п. 3 ,4, 7 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Згідно ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.
Як передбачено ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, суб`єктами цього Закону є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року; у подальшому вказаний строк було продовжено.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме: Розділом IV. Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, Розділом V. Права та обов`язки споживача та Розділом VІ. Права і обов`язки постачальника. Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.
Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач - фізична особа, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання.

Суд першої інстанції встановив, що позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ за вказаною адресою. Дані обставини не спростовано, доказів наявності заборгованості за послуги з розподілу природного газу суду не надано.
Відповідно до п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС - Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання – АДРЕСА_1 , а відповідачі є операторами ГРМ, виконавцями комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням в необхідних об`ємах (обсягах).

Колегія суддів зазначає, що розподіл природного газу побутовому споживачеві ОСОБА_1 до жовтня 2023 року здійснював АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30 вересня 2015 року, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача (на час звернення позивача до суду).

Колегія суддів враховує також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 березня 2023 року, де зазначено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу був встановлений за ініціативою АТ «ОГС «Криворіжгаз», без погодження з мешканцями будинку, а тому встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивачів. АТ «ОГС «Криворіжгаз» не уклало договору з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) на зняття показань будинкового вузла обліку.

Задовольняючи позов у частині визнання дій АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 незаконними, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із мешканцями будинку та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивачів, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Унаслідок бездіяльності АТ «ОГС «Криворіжгаз» споживачі газу в одному будинку поставлені у нерівне становище.

Зазначений висновок відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21).

Колегія суддів у даній справі наголошує, що судом першої інстанції правомірно встановлено порушення з боку Оператора ГРМ - АТ “Дніпропетровськгаз” прав позивача щодо відмови у встановленні у неї в квартирі індивідуального лічильника газу, тоді як у 2017 році вже встановлений загальнобудинковий лічильник, та правомірно визнано такі дії АТ “Дніпропетровськгаз” незаконними.

Однак, скаржник ТОВ “Газорозподільні мережі України”, оскаржуючи судове рішення лише в частині зобов`язання його за власні кошти встановити по об`єкту споживача ОСОБА_1 індивідуальний комерційний вузол обліку газу, наголошує на тому, що він не є правонаступником АТ “Дніпропетровськгаз” та не відповідає за його зобов`язаннями, що ним не були виконані.

Такі доводи колегія суддів не може прийняти до уваги, адже це спростовується наведеною судом першої інстанції Постановою НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1771 АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз», якою зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 844, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що таким іншим суб`єктом є ТОВ «Газорозподільні мережі України», що скаржником не спростовано.

Тобто, на даний час АТ «Дніпропетровськгаз» не є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території та вже не має повноважень на виконання робіт щодо встановлення індивідуального лічильника газу.

Посилання скаржника на зміни у законодавстві є безпідставними та такими, що не спростовують правомірних висновків суду з визначення належного виконавця комунальних послуг на момент розгляду справи та здійснення своїх повноважень як Оператор ГРС.

Крім того, слід зазначити, що підстав для зупинення провадження у даній справі суд апеляційної інстанції не вбачає. 

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - залишити без задоволення. 

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Судді: