Справа № 643/15465/24
Провадження № 2/643/371/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого судді Власенка М. В., 
за участю секретаря судового засідання Дудченко К. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Петренко О. В. звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:
- визнати право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., за ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у сторін є двоє неповнолітніх дітей. Під час спільного проживання з відповідачем позивач продав належну йому на праві власності двокімнатну квартиру з метою придбання більшої – трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у якій проживає уся їх сім`я. Покупцем в угоді про купівлю-продаж цієї квартири виступила відповідач, однак, оскільки квартира була придбана за кошти позивача, представник позивача зазначає про наявність підстав для визнання прав власності спірної квартири за позивачем.
Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті. 
Ухвалою суду від 09 січня 2025 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі № 643/15465/24. Заборонено вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,0 кв. м, житловою площею 44,9 кв. м, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 964879863101).
Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позов.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, причини неявки відповідач суду не повідомила, повідомлялися належним чином.
Представник відповідача 08.07.2025 р. до суду подала клопотання про долучення доказів, які підтверджують факт спільного проживання сторін у справі, відзив не подала. Подала заяву про розгляд справи без її участі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2024 р. у справі №643/8057/24, яке набрало законної сили, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по березень 2022 року, що сторони не заперечують.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по березень 2022 року є преюдиціальним та не потребує доведення у цій справі.
Під час спільного проживання народилося двоє дітей: неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12.11.2007 р. Виконавчим комітетом Комінтернівської районної в м. Харкові ради. Право власності зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.11.2007 р. Зазначена квартира належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, оскільки була набута ним до початку спільного проживання з відповідачем.
05.07.2016 р. між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. за реєстр. №1487. Продаж вчинено за суму 868554 грн., що еквівалентно 35000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладання договору.
06.07.2016 р. між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. за реєстр. №1498. Купівлю вчинено за суму 372689 грн., що еквівалентно 15000 доларів США.
Згідно з технічним паспортом від 13.05.2003 р. спірна квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 44,9 кв.м., загальною площею 62,0 кв.м.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403660319 від 13.11.2024 р. квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. за реєстр.№1498, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 964879863101.
Суд звертає увагу, що у договорі купівлі-продажу від 06.07.2016 р. ОСОБА_2 було зазначено інформацію про те, що вона неодружена, у шлюбі не перебуває та не проживає однією сім`єю з чоловіком, а грошові кошти, на які придбається майно, не є спільною сумісною власністю та є особистою приватною власністю покупця. Зазначена інформація спростовується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2024 р. у справі №643/8057/24, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по березень 2022 року.
Таким чином, квартира АДРЕСА_3 була продана ОСОБА_1 05.07.2016 р. за 868554 грн., а вже наступного дня 06.07.2016 р. - спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за 372689 грн. Незначний проміжок часу між продажем та купівлею, а також те, що обидва правочини посвідчені одним і тим самим приватним нотаріусом Яновою О.Є., свідчить про те, що кошти від продажу квартири позивача були безпосередньо спрямовані на придбання спірної квартири.
Позивачем надано суду посвідчення про відрядження, яке підтверджує, що 06.07.2016 ОСОБА_1 був змушений перебувати у відрядженні в м. Дніпропетровську, що унеможливило його особисту участь у правочині купівлі-продажу спірної квартири. Зазначена обставина пояснює, чому покупцем за договором виступила ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 
03.08.2016 р. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 зверталися до ЦНАП з метою зареєструвати фактичне місце проживання сім`ї у спірній квартирі, що додатково підтверджує намір позивача проживати у цій квартирі як у власному житлі. ОСОБА_2 та діти зареєстрували своє місце проживання у спірній квартирі, а ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю належного військового квитка.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_7 повідомив, що знайомий з ОСОБА_1 близько 10-12 років, оскільки працював у ОСОБА_1 у якості помічника в магазині продуктів. ОСОБА_1 познайомив зі своєю дружиною ОСОБА_2 . ОСОБА_1 мешкав з ОСОБА_2 як чоловік з жінкою, від якої має двоє дітей. Вони постійно разом їздили у відпустки, на море, рибалку, тощо. Відомо, що ОСОБА_1 бажав продати свою квартиру і купити нову більшою площею у зв`язку зі збільшенням сім`ї. Він ніколи не бачив, і не чув, щоб ОСОБА_2 працювала. День купівлі-продажу квартир пам`ятає, оскільки ОСОБА_1 терміново необхідно було поїхати у відрядження і свідок працював за ОСОБА_1 але після придбання нової квартири допомагав перевозити речі з квартири на АДРЕСА_4 .
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_8 повідомив, що він знає ОСОБА_1 більше 25 років, і йому відомі обставини знайомства і фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Знав, що ОСОБА_2 займалась дітьми, не працювала, саме ОСОБА_1 утримував сім`ю та дітей. Зі слів ОСОБА_1 він чув, що останній мав бажання продати власну квартиру на АДРЕСА_4 та придбати нову квартирою більшою площею. В день купівлі 06.07.2016 р. подзвонив ОСОБА_1 попросив допомогу з купівлею квартири, але я не зміг. Особисто при угодах з купівлі-продажу участі не брав.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_9 повідомив, що він є батьком відповідачки ОСОБА_2 . Відомо, що з 2009 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають як сім`я, у 2010 р. у них народилася перша дитина, а у 2015 р. народилась друга дитина. До війни сім`я проживала на АДРЕСА_5 , а потім переїхали у квартиру по АДРЕСА_4 . Про обставини продажу та купівлі квартир йому нічого не відомо, оскільки його не посвящали. Йому також не відомо чи були у ОСОБА_2 особисті грошові кошти. Повідомив, що коли приходив на ринок, де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , бачив неодноразово там доньку за комп`ютером, яка фактично працювала бухгалтером. Про дохід ОСОБА_2 йому не відомо. Після початку війна ОСОБА_2 поїхала з дітьми в Данію, де й мешкає.
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст. 58 СК України, якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду, доходу (дивідендів).
Статтею 62 СК України передбачено, що, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат або витрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). 
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17, законодавець визначив в ст. 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 306/2012/15-ц, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Презумпція спільності права власності може бути спростована, і тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 757/19682/18-ц, тлумачення ст. 74 СК України, в редакції, чинній як до, так і з 16 січня 2007 року, свідчить, що для застосування ст. 74 СК України законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у разі поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тобто, така обставина (факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу), у разі пред`явлення позову про поділ спільного сумісного майна набутого під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлюється під час розгляду такого позову. Також не виключається, що така обставина (факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) визнається сторонами. Тому не пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у разі поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є підставою для відмови в позові про поділ.
Аналізуючи наведені норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд доходить наступних висновків.
Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, оскільки була набута ним у 2007 році, тобто до початку спільного проживання з ОСОБА_2 (січень 2009 року). Відповідно до ст. 57 СК України (яка застосовується за аналогією до осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на підставі ст. 74 СК України) таке майно є особистою приватною власністю.
Кошти, отримані ОСОБА_1 від продажу цієї квартири 05.07.2016 р. у сумі 868554 грн., є його особистою приватною власністю, оскільки відповідно до ст. 58 СК України дохід від особистого майна є власністю того з подружжя (осіб, що проживають однією сім`єю), кому це майно належить.
Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана 06.07.2016 р. за суму 372689 грн., тобто за кошти, отримані саме від продажу особистого майна ОСОБА_1 .
Таким чином, спірна квартира, хоча і придбана за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, проте набута за особисті кошти позивача, а тому відповідно до ст. 57 СК України у поєднанні зі ст. 74 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Відповідач, у свою чергу, не надала суду жодних доказів на спростування доводів позивача, зокрема не довела, що кошти на придбання спірної квартири були її власними або спільними коштами.
Керуючись ст. 10, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 265, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру – задовольнити.
Визнати право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м. за ОСОБА_1 .
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.01.2025 (провадження № 2-з/643/4/25) зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням.
Після набрання рішенням законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.01.2025 (провадження № 2-з/643/4/25).
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено та підписано 02.07.2026 р.

Суддя          Михайло ВЛАСЕНКО