Справа № 465/3085/26 
Провадження 2/465/3632/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

04.05.2026 року         м. Львів   Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Мартьянової С.М. 
при секретарі судового засідання Штокало С.-М.Р. 
за участю:
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягненню дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача судовий збір. 
В обґрунтування позову покликається на те, що 18 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що 21.09.2009 року державним реєстратором актів цивільного стану головним інспектором міста Форіо, Республіка Італія Петроне Марія видано документ - акт № 14 частина І.
Від указаного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
Позивач працює на посаді бухгалтера Львівського представництва ТОВ «Лігос».
Відповідач працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, в даний час перебуває на військовій службі по мобілізації. 
Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси. наявні різні погляди на сімейне життя та обов?язки, відсутнє взаєморозуміння. сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не веде вже протягом останніх 4-х років, з 2022 року відповідач зі мною і дітьми не проживає, фактично за зареєстрованою адресою місця проживання не проживає, стосунків не підтримуємо.
Поступово погляди на сімейні відносини та сімейні обов?язки з ведення спільного господарства стали суттєво відрізнятись. У сторін різні життєві позиції і через це нерідко виникали сварки. На даний час позивач з відповідачем не підтримує подружніх відносин, мають окремі бюджети. Відповідач не цікавиться ні її життям, ні життям їх дітей, не виконує сімейних обов?язків, не бере участі у вихованні дітей. Цим останні роки займається виключно позивач. 
Вважає, що спільне життя і збереження сім?ї стали неможливими.
Позивач зазначає, що сім?я фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, фактично стали чужими людьми. Тобто, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.
Спору щодо місця проживання спільних дітей немає, вони проживають з позивачем. Також на даний час спору про поділ майна немає.
Таким чином, враховуючи те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейних стосунків вони не підтримують, разом не проживають близько 4-х років, спільного господарства не ведедуть, відсутнє почуття любові і поваги один до одного, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню.
Також відповідач матеріально не здійснює підтримки дітей, не надає коштів на їх утримання. Діти проживають з позивачем. Інших дітей, крім вказаних у цій позовній заяві, відповідач не має.
Беручи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітніх дітей, враховуючи вік дітей, працездатний вік відповідача, інших дітей на утриманні у нього не має, зважаючи на те, що між сторонами у позасудовому порядку не досягнуто домовленостей щодо навіть часткового утримання дітей або надання матеріальної допомоги відповідачем, вважає за необхідне задоволити її вимоги і визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей, в частці від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.
Ухвала суду від 23.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Розглядати справу визначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. 
Відповідач в судовому засіданні надав пояснення, а саме що не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу, проте заперечує щодо стягнення аліментів. оскільки син проживає разом з ним. 
Суд, вислухавши пояснення відповідача, допитавши свідка, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, що 18 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що 21.09.2009 року державним реєстратором актів цивільного стану головним інспектором міста Форіо, Республіка Італія Петроне Марія видано документ - акт № 14 частина І. (а.с.12-16)
Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з реєстру актів про народження – акт №55 Частина І серія А (а.с.17-27, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується випискою з книги записів актів цивільного стану про народження (а.с.28-36_
За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови дотримання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків.
Згідно ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» №52/5 від 18 жовтня 2000 року, із змінами та доповненнями.
Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року (Італія є державою-учасницею даної Конвенції).
Таким чином, шлюб, який зареєстрований 21.09.2009 року державним реєстратором актів цивільного стану головним інспектором міста Форіо, Республіка Італія Петроне Марія видано документ - акт № 14 частина І між  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення.
Згідно п.10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін.
Враховуючи те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов в цій частині вимог підлягає до задоволення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на користь позивача на утримання двох дітей, суд зазначає наступне. 
Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У відповідності до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1ст. 182 СК України).
Згідно приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сином позивача та відповідача, проживає разом з бабусею по татовій лінії з 2025 року, йому купує речі та його годує бабуся, тато дає кошти, з сестрою майже не спілкується, сестра живе з матір`ю. 
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною першою ст.191СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що син не проживає разом із матір`ю та не перебуває на її утриманні, а тому на підставі наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей при визначенні розміру аліментів суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Оскільки з позовом позивач звернулася 02.04.2026, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.
В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. 
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1331,20 грн понесених нею витрат по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути 1331,20 грн в дохід держави за позовні вимоги про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів – задовольнити частково. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 18 вересня 2009 року, про що 21.09.2009 року державним реєстратором актів цивільного стану головним інспектором міста Форіо, Республіка Італія Петроне Марія видано акт №14 частина І. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
В іншій частині вимог – відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 08.05.2026. 
Суддя  Мартьянова С.М.