ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 921/366/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - Журавель О. В. (адвоката), 
відповідача - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 (колегія суддів: Бонк Т. Б. - головуюча, Бойко С. М., Якімець Г. Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз"

про стягнення 4 988 886,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" (далі - ПрАТ "Тернопільміськгаз") про стягнення з відповідача на користь позивача 4 988 886,03 грн, із яких: 4 603 470,49 грн основної заборгованості, 30 159,05 грн 3 % річних, 310 458,22 грн пені, 44 798,27 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" обґрунтовані неналежним виконанням ПрАТ "Тернопільміськгаз" за січень - березень 2025 року умов договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201. Тому, як стверджував позивач, у відповідача утворилася заборгованість, на яку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" нарахувало 3 % річних, пеню, інфляційні втрати. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 задоволено позов ТОВ "Оператор газотранспортної системи України".

Вирішено стягнути з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 4 603 470,49 грн основної заборгованості, 30 159,05 грн 3 % річних, 310 458,22 грн пені.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.11.2025 у справі № 921/366/25 задоволено заяву ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про ухвалення додаткового рішення. 

Вирішено стягнути з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 44 798,27 грн інфляційних втрат.

2.3. Господарський суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення з відповідача основної заборгованості, зазначив, що позивач здійснив нарахування до стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" 4 603 470,49 грн за неналежне виконання відповідачем умов договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201. 

Це, як установив місцевий господарський суд, підтверджується: рахунками на оплату замовленої (договірної) потужності; звітом про використання замовленої потужності; актами надання послуг за відповідні газові місяці. Крім того, господарський суд першої інстанції встановив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" у відзиві на позов і його представниця в судовому засіданні визнали позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 4 603 470,49 грн. За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості. 

Крім того, господарський суд першої інстанції, перевіривши надані ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" розрахунки 3 % річних, пені, інфляційних втрат, виснував про їх правильність. Водночас місцевий господарський суд установив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" у відзиві на позов просило зменшити на 90 % розмір 3 % річних, пені, інфляційних втрат. Клопотання відповідача, як зазначив суд, обґрунтоване тим, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" на цей час є єдиним оператором газорозподільної системи на території м. Тернопіль і Тернопільського району. При цьому відповідач стверджував, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" є підприємством критичної інфраструктури, від безперебійної роботи якого безпосередньо залежить можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, дитячими садками, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами, підприємствами, установами тощо. 

Водночас, за доводами ПрАТ "Тернопільміськгаз", покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача може призвести до погіршення його матеріального становища та неможливості виконання своїх основних завдань. Місцевий господарський суд, розглянувши це клопотання ПрАТ "Тернопільміськгаз", зазначив, що зменшення розміру пред`явленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку виняткових обставин для зменшення розміру неустойки, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Однак, за висновком господарського суду першої інстанції, доводи ПрАТ "Тернопільміськгаз" про наявність підстав для зменшення пені на 90 % не відповідають засадам добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості. Тому господарський суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" 3 % річних, пені.

2.4. Господарський суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у справі № 921/366/25, виходив із того, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 задоволено позов ТОВ "Оператор газотранспортної системи України". При цьому місцевий господарський суд установив, що в мотивувальній частині зазначеного рішення є висновки про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", в тому числі й щодо інфляційних втрат. 

Проте, як установив суд, у резолютивній частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 не зазначено про стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" інфляційних втрат у розмірі 44 798,27 грн. За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі № 921/366/25 про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 44 798,27 грн. 

2.5. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 в частині стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 155 229,11 грн пені та 34 526,03 грн судового збору. В цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" в задоволенні позову. Вирішено пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 викласти в такій редакції:

"2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 20 (код 21155959) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44 (код 42795490) 4 603 470 (чотири мільйони шістсот три тисячі чотириста сімдесят) грн 49 коп. основної заборгованості, 30 159 (тридцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 05 коп. три відсотки річних, 155 229 (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн 11 коп. пені і 40 307 (сорок тисяч триста сім) грн 26 коп. судового збору".

Крім того, вирішено доповнити резолютивну частину рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 пунктом 3 у такій редакції:

"3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" з Державного бюджету України 50 % судового збору в сумі 34 526 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять шість) грн 03 коп., сплаченого за подання позовної заяви у справі № 912/366/25, згідно з платіжною інструкцією № 367823 від 17.06.2025, у зв`язку із визнанням позову відповідачем у частині основного боргу".

В іншій частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 залишено без змін.

2.6. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції тільки в частині відмови у зменшенні розміру пені на 90 %, частково погодився з доводами, викладеними в апеляційній скарзі ПрАТ "Тернопільміськгаз". Зокрема, апеляційний господарський суд, частково скасовуючи рішення місцевого господарського суду, зазначив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" на підтвердження скрутного фінансового стану долучило до матеріалів справи Звіти про фінансові результати за 2024 рік. 

Крім того, як зазначив апеляційний господарський суд, місцевий господарський суд не взяв до уваги поведінку відповідача в цій справі, який у першій поданій заяві по суті спору визнав основну суму заборгованості та подав клопотання до суду про зменшення розміру штрафних санкцій, що сприяло процесуальній економії при розгляді справи. При цьому апеляційний господарський суд урахував, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" здійснює діяльність із розподілу природного газу та належить до числа підприємств паливно-енергетичного комплексу, критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення. 

Апеляційний господарський суд також установив відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які би підтверджували наявність у позивача збитків унаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201. На підставі викладеного апеляційний господарський суд, оцінивши встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін виснував, що господарський суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання ПрАТ "Тернопільміськгаз" про зменшення пені. 

Разом із тим, як зазначив апеляційний господарський суд, зменшення розміру пені на 90 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Тому, за висновком апеляційного господарського суду, в цьому випадку розмір пред`явленої до стягнення пені належить зменшити на 50 %, тобто до 155 229,11 грн. 

Оскільки, як установив апеляційний господарський суд, позивач у першій поданій заяві по суті спору визнав основну суму заборгованості, то, за висновками суду, рішення господарського суду першої інстанції належить скасувати в частині розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача 50 % судового забору, сплаченого за подання позовної заяви, а решту повернути позивачу з державного бюджету України. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Частково не погоджуючись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 921/366/25, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову в частині відмови у стягненні з ПрАТ "Тернопільміськгаз" пені в розмірі 155 229,11 грн, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.2025 у справі № 921/366/25 в частині задоволення зазначених позовних вимог залишити в силі. 

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" зазначає, що постанова апеляційного господарського суду в оскаржуваній частині ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

3.3. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про неправильне застосування апеляційним господарським судом приписів статей 549- 552, 599 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. 

Відповідно до висновків Верховного Суду, на неврахування яких покликається скаржник, зменшення розміру пред`явленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд, із дотриманням положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. 

У зазначених постановах, як стверджує скаржник, також викладено висновки, які, на думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", не враховані апеляційним судом, про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

3.4. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" з покликанням на висновки, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, стверджує, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" було обізнане про наявну заборгованість за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201, оскільки жодним чином не заперечувало факту отримання рахунків на оплату замовленої (договірної) потужності, звітів про використання замовленої потужності, актів надання послуг за відповідні газові місяці. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав свої зобов`язання за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 щодо оплати замовленої потужності за січень - березень 2025 року, то позивач із метою захисту своїх порушених прав був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення основної заборгованості. 

При цьому позивач із метою захисту своїх майнових прав та інтересів, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, пред`явив також вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 30 159,05 грн, пені в розмірі 310 458,22 грн, інфляційних втрат у розмірі 44 798,27 грн. Водночас, як вважає скаржник, розмір пред`явленої до стягнення пені є співмірним із розміром основної заборгованості, оскільки складає близько 10 % від суми основного боргу. На думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", невиконання ПрАТ "Тернопільміськгаз" зобов`язань за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 щодо оплати замовленої потужності за січень - березень 2025 року виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосовувати положення статті 551 Цивільного кодексу України та приписи статті 233 Господарського кодексу України. 

ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, стверджує, що надані відповідачем докази на підтвердження скрутного фінансового стану є неналежними доказами, оскільки реальний стан і неплатоспроможність боржника має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема, але не виключно: інформацією про всі розрахунки боржника; доказами про відсутність руху коштів за банківськими рахунками боржника; доказами про відсутність майна або його недостатність для погашення вимог кредиторів; доказами на підтвердження того, що задоволення вимог позивача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань відповідача в повному обсязі перед іншими кредиторами. 

При цьому, на думку скаржника, ПрАТ "Тернопільміськгаз" у цьому випадку не довело належними та допустимими доказами того, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а виконання цього грошового зобов`язання перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та призведе до повного зупинення господарської діяльності ПрАТ "Тернопільміськгаз". 

3.5. ПрАТ "Тернопільміськгаз" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. На думку ПрАТ "Тернопільміськгаз", апеляційний господарський суд обґрунтовано врахував соціальну значимість відповідача та з метою дотримання балансу обох сторін правильно зменшив розмір пред`явленої до стягнення пені на 50 %. 

3.6. 28.04.2026 до Верховного Суду від ПрАТ "Тернопільміськгаз" надійшло клопотання, в якому відповідач просить здійснювати розгляд справи № 921/366/25 без участі представника ПрАТ "Тернопільміськгаз".

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 31.12.2019 між ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" та ПрАТ "Тернопільміськгаз" було укладено договір транспортування природного газу № 1910000201.

4.2. Пунктом 2.1 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 передбачено, що оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

4.3. Відповідно до пункту 2.2 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуг є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на сайті оператора. Підписанням цього договору замовник підтверджує, що він ознайомлений із Правилами надання доступу до інформаційної платформи, які розміщені на сайті оператора, та надає згоду на їх застосування та дотримання.

4.4. Взаємодія між замовником і оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється поданням замовником повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом газотранспортної системи. Після набуття права доступу до інформаційної платформи замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом газотранспортної системи (пункт 2.8 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201).

4.5. Згідно з пунктом 2.5 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках входу в обсягах, установлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

4.6. Відповідно до пункту 3.2 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 оператор має право своєчасно отримувати від замовника плату за надані послуги, стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності в порядку, визначеному цим договором.

4.7. Господарські суди зазначили, що вартість замовленої потужності та перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за формулою, яка наведена в пункті 8.4 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201.

4.8. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідач замовив потужність відповідно до номінацій, а саме:

- у січні 2025 року обсяг замовленої потужності склав 2565,0000 тис м3;

- у лютому 2025 року обсяг замовленої потужності склав 2525,49000 тис м3;

- у березні 2025 року обсяг замовленої потужності склав 2552,85000 тис м3.

4.9. Пунктом 8.4 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 передбачено, що замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані в звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта надання послуг.

4.10. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що позивач відповідно до положень пункту 8.4 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 направив у інформаційну платформу відповідачу:

- рахунок від 31.01.2025 № 01-2025-1910000201/9990000 на оплату замовленої (договірної) потужності за січень 2025 року на загальну суму 1 545 063,66 грн;

- рахунок від 28.02.2025 № 02-2025-1910000201/9990000 на оплату замовленої (договірної) потужності за лютий 2025 року на загальну суму 1 520 661,90 грн;

- рахунок від 31.03.2025 № 03-2025-1910000201/9990000 на оплату замовленої (договірної) потужності за березень 2025 року на загальну суму 1 537 744,930 грн.

4.11. Відповідно до пункту 11.2 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником і скріплені печаткою оператора.

4.12. У пункті 11.3 договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 передбачено, що замовник протягом двох днів з дати отримання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора.

4.13. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 позивач надіслав відповідачу акти наданих послуг:

- акт наданих послуг від 31.01.2025 № 01-2025-191000201/9990000 за газовий місяць січень 2025 року;

- акт наданих послуг від 28.02.2025 № 02-2025-191000201/9990000 за газовий місяць лютий 2025 року;

- акт наданих послуг від 31.03.2025 № 03-2025-191000201/9990000 за газовий місяць березень 2025 року.

4.14. Ці акти наданих послуг, як установили суди, уповноважений представник відповідача підписав без зауважень і застережень.

4.15. Господарські суди зазначили, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" не оплатило ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" в повному обсязі вартість замовленої потужності за січень-березень 2025 року.

4.16. Суди встановили, що відповідно до поданого позивачем розрахунку пеня за неналежне виконання відповідачем умов договору за січень 2025 року складає 141 849,54 грн за період із 21.02.2025 до 09.06.2025; за лютий 2025 року складає 104 613,21 грн за період із 21.03.2025 до 09.06.2025; за березень 2025 року складає 63 995,47 грн за період із 22.04.2025 до 09.06.2025.

4.17. Загальний розмір нарахованих 3 % річних від основного боргу за січень 2025 року складає 13 842,08 грн за період із 21.02.2025 до 09.06.2025; за лютий 2025 року складає 10 123,86 грн за період із 21.03.2025 до 09.06.2025; за березень 2025 року складає 6193,11 грн за період із 23.04.2025 до 09.06.2025.

4.18. Сума, на яку збільшився борг унаслідок інфляційних процесів (детальний розрахунок додано до позову), за січень 2025 року складає 34 153,63 грн; за лютий 2025 року складає 10 644,63 грн.

4.19. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201, звернувся до Господарського суду Тернопільської області із цим позовом. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" до ПрАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення з відповідача на користь позивача 4 988 886,03 грн, із яких: 4 603 470,49 грн основної заборгованості, 30 159,05 грн 3 % річних, 310 458,22 грн пені, 44 798,27 грн інфляційних втрат.

5.4. Підставою позовних вимог, на думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", є неналежне виконання ПрАТ "Тернопільміськгаз" умов договору транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201.

5.5. Верховний Суд зазначає, що за змістом частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

5.7. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

5.8. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

5.9. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

5.10. У частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.11. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

5.12. При цьому приписами статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. 

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

5.13. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

5.14. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.15. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

5.16. За змістом частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

5.17. Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

5.18. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5.19. Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

5.20. Колегія суддів зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493 (зі змінами) затверджено Типовий договір транспортування природного газу, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

5.21. Господарський суд першої інстанції, розглянувши справу № 921/366/25 по суті позовних вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ "Оператор газотранспортної системи України".

5.22. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку тільки в частині відмови у зменшенні розміру пені на 90 %, частково не погодився з висновками місцевого господарського суду. Тому апеляційний господарський суд скасував рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ "Тернопільміськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 155 229,11 грн пені та 34 526,03 грн судового збору та ухвалив у цій частині нове рішення, яким зменшив розмір пред`явленої до стягнення пені на 50 %, тобто до 155 229,11 грн. 

Оскільки, як установив апеляційний господарський суд, позивач у першій поданій заяві по суті спору визнав основну суму заборгованості, то, за висновками суду, рішення господарського суду першої інстанції належить скасувати в частині розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача 50 % судового забору, сплаченого за подання позовної заяви, а решту повернути позивачу з державного бюджету України. 

5.23. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" не погоджується з висновками апеляційного господарського суду в частині зменшення розміру пені на 50 %, а тому звернулося з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 921/366/25. Таким чином, предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного господарського суду у справі № 921/366/25 в частині зменшення розміру пені на 50 %. 

При цьому в касаційній скарзі ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" немає доводів щодо незгоди скаржника з висновками апеляційного господарського суду про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету України 50 % судового забору, сплаченого за подання позовної заяви, та щодо нового розподілу судових витрат. 

5.24. Отже, під час касаційного провадження Верховний Суд у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перегляд оскаржуваної постанови тільки в частині зменшення розміру пені на 50 % за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201.

5.25. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.26. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.27. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про неправильне застосування апеляційним господарським судом приписів статей 549- 552, 599 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. 

Відповідно до висновків Верховного Суду, на неврахування яких покликається скаржник, зменшення розміру пред`явленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд, з дотриманням положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. 

У зазначених постановах, як стверджує скаржник, також викладено висновки, які, на думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", не враховані апеляційним судом, про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

5.28. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" з покликанням на висновки, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, стверджує, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" було обізнане про наявну заборгованість за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201, оскільки жодним чином не заперечувало факту отримання рахунків на оплату замовленої (договірної) потужності, звітів про використання замовленої потужності, актів надання послуг за відповідні газові місяці. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав свої зобов`язання за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 щодо оплати замовленої потужності за січень - березень 2025 року, то позивач із метою захисту своїх порушених прав був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення основної заборгованості. 

При цьому позивач із метою захисту своїх майнових прав та інтересів, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, пред`явив також вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 30 159,05 грн, пені в розмірі 310 458,22 грн, інфляційних втрат у розмірі 44 798,27 грн. 

Водночас, як вважає скаржник, розмір пред`явленої до стягнення пені є співмірним із розміром основної заборгованості, оскільки складає близько 10 % від суми основного боргу. На думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", невиконання ПрАТ "Тернопільміськгаз" зобов`язань за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 щодо оплати замовленої потужності за січень - березень 2025 року виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосовувати положення статті 551 Цивільного кодексу України та приписи статті 233 Господарського кодексу України. 

5.29. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень із підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та в постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права в подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли в подібних правовідносинах.

5.30. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", зазначає, що порядок стягнення неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила застосування та умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

5.31. Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

5.32. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14265/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу: є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

5.33. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності та справедливості.

5.34. Згідно із частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

5.35. Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського кодексу України в разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

5.36. Подібні правила також містить частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, якою визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

5.37. Таким чином, зменшення розміру пред`явленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 та постановах Верховного Суду від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23.

5.38. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 10.06.2025 у справі № 925/585/24, від 17.04.2025 у справі № 910/7827/2, від 26.02.2025 у справі № 911/168/24.

5.39. При цьому Верховний Суд зазначає, що обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

5.40. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

5.41. Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань; при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14265/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14264/23.

5.42. При цьому в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. 

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

5.43. Наведені висновки узгоджуються з приписами законодавства, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій з метою недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить із конкретних обставин. 

Такий підхід є усталеним у судовій практиці Верховного Суду (постанови від 10.02.2026 у справі № 910/7336/25, від 07.10.2025 у справі № 910/582/25, від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

5.44. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не визначений розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.45. Водночас апеляційний господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені на 50 %, взяв до уваги поведінку відповідача в цій справі, який у першій поданій заяві по суті спору визнав основну суму заборгованості та подав клопотання до суду про зменшення розміру штрафних санкцій, що сприяло процесуальній економії при розгляді справи. При цьому апеляційний господарський суд установив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" на підтвердження скрутного фінансового стану долучило до матеріалів справи Звіти про фінансові результати за 2024 рік. 

5.46. Крім того, апеляційний господарський суд урахував, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" здійснює діяльність із розподілу природного газу та належить до числа підприємств паливно-енергетичного комплексу, критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення. Апеляційний господарський суд також установив відсутність у матеріалах справ належних і допустимих доказів, які би підтверджували наявність у позивача збитків внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201. 

5.47. На підставі викладеного апеляційний господарський суд, оцінивши встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін, виснував, що господарський суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання ПрАТ "Тернопільміськгаз" про зменшення пені. 

Разом із тим, як зазначив суд, зменшення розміру пені на 90 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Тому, за висновком апеляційного господарського суду, в цьому випадку розмір пред`явленої до стягнення пені належить зменшити на 50 %, тобто до 155 229,11 грн. 

5.48. Відтак колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова в частині зменшення розміру пені на 50 % не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених скаржником постановах. Питання про зменшення розміру пені в кожному конкретному випадку віднесено на розсуд суду, і його вирішення залежить від обставин кожної справи, а також від наданих сторонами доказів і наведених ними аргументів. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23, від 14.05.2024 у справі № 916/2779/23.

5.49. Отже, апеляційний господарський суд із дотриманням законодавства реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України.

5.50. Водночас, на думку ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", невиконання ПрАТ "Тернопільміськгаз" зобов`язань за договором транспортування природного газу від 31.12.2019 № 1910000201 щодо оплати замовленої потужності за січень - березень 2025 року виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосовувати положення статті 551 Цивільного кодексу України та приписи статті 233 Господарського кодексу України. 

5.51. Проте колегія суддів не може взяти до уваги такі доводи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", оскільки в законодавстві відсутній перелік виняткових обставин, за яких суд може зменшити розмір пені.

5.52. За таких обставин скаржник у цьому випадку не довів неправильного застосування апеляційним господарським судом приписів статей 549- 552, 599 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України під час вирішення питання про зменшення розміру пені на 50 %.

5.53. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про те, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статей 549- 552, 599 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

5.54. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови із цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.55. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, стверджує, що надані відповідачем докази на підтвердження скрутного фінансового стану є неналежними доказами, оскільки реальний стан і неплатоспроможність боржника має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема, але не виключно: інформацією про всі розрахунки боржника; доказами про відсутність руху коштів за банківськими рахунками боржника; доказами про відсутність майна або його недостатність для погашення вимог кредиторів; доказами на підтвердження того, що задоволення вимог позивача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань відповідача в повному обсязі перед іншими кредиторами. 

5.56. При цьому, на думку скаржника, ПрАТ "Тернопільміськгаз" у цьому випадку не довело належними та допустимими доказами того, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а виконання цього грошового зобов`язання перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та призведе до повного зупинення господарської діяльності ПрАТ "Тернопільміськгаз".

5.57. Верховний Суд, перевіривши такі доводи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", визнає їх необґрунтованими з огляду на таке. 

5.58. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5.59. Верховний Суд також зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21.

5.60. Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

5.61. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 30.08.2022 у справі № 925/778/19, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

5.62. Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

5.63. При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

5.64. Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5.65. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

5.66. Колегія суддів зазначає, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

5.67. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

5.68. Колегія суддів також зазначає, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. 

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 06.08.2024 у справі № 910/2878/22, від 19.09.2024 у справі № 910/14394/23, від 22.08.2024 у справі № 910/14467/19, від 04.07.2024 у справі № 910/13407/23.

5.69. Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, у свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика, та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо, і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

5.70. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19, постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 10.03.2026 у справі № 910/3279/25, від 03.03.2026 у справі № 902/1024/24.

5.71. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Однак скаржник у цьому випадку не довів недопустимості доказів, на підставі яких апеляційний господарський суд установив обставини в цій справі. 

5.72. Крім того, за доводами ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", ПрАТ "Тернопільміськгаз" у цьому випадку не довело належними та допустимим доказами того, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а виконання цього грошового зобов`язання перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та призведе до повного зупинення господарської діяльності ПрАТ "Тернопільміськгаз". 

5.73. Проте колегія суддів не може взяти до уваги такі доводи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", оскільки вони спрямовані на встановлення нових обставин справи, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 

5.74. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови із цих підстав.

5.75. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного господарського суду про наявність у цьому випадку підстав для зменшення розміру пред`явленої до стягнення пені на 50 %. 

5.76. За результатами перегляду постанови апеляційного господарського суду в оскаржуваній частині в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин апеляційним господарським судом із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни постанови господарського суду апеляційної інстанції, що оскаржується. 

5.77. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом апеляційної інстанції при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками апеляційного господарського суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови.

5.78. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених апеляційним господарським судом, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків апеляційного господарського суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову в оскаржуваній частині - без змін.

7. Судові витрати 

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому 
статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення. 

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 921/366/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак