КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/12634/25 Головуючий у суді першої інстанції - Трусова Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4766/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, 
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 119 063,16 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.12.2024 у м. Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілями «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Оскільки на момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і особисто шкоду потерпілій стороні не відшкодував, МТСБУ у відповідності до вимог підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерплих, відшкодував шкоду потерпілій особі у розмірі 116 663,16 грн. 
Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на визначення розміру шкоди складає 119 063,16 грн. 
Після виплати страхового відшкодування позивач набув право вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 119 063,16 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, а усього 121 485,56 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом матеріальних норм права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач приховав ключовий доказ - письмову відповідь ОСОБА_1 на пропозицію страхової компанії від 02.05.2025. У цьому листі відповідач заявляв про непогодження з усією вказаною сумою (119 063,16 грн) та наполягав на проведенні експертизи.
Вказує, що суд першої інстанції помилково визнав «розрахунок регресної вимоги» належним та достатнім доказом для підтвердження розміру шкоди. Насправді, належним доказом вартості збитків є Звіт про оцінку майна або Висновок судової експертизи. Наданий розрахунок є лише внутрішнім документом Позивача, у якому відсутні такі обов`язкові параметри, як коефіцієнт фізичного зносу та розмір безумовної франшизи, що унеможливлює встановлення законності визначення суми.
Заперечує проти визначеного позивачем розміру завданої шкоди та зазначає, що через неналежне повідомлення про судовий розгляд він був позбавлений можливості реалізувати право на заявлення клопотання про призначення експертизи і надати суду обґрунтовані докази своєї позиції, що є грубим порушенням принципів цивільного судочинства та мого права на захист.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
13 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення по справі судової товарознавчої експертизи.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки ОСОБА_1 був належно повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції шляхом направлення судової повістки на його поштову адресу (а.с. 62) та не заявляв такого клопотання в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. 
Встановлено, що 12.12.2024 в м. Києві на Дарницькій площі, сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03.01.2025 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в наслідок експлуатації транспортного засобу на момент настання ДТП, в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була застрахована.
Пунктом 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
24.01.2025 потерпіла сторона звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням транспортного засобу »Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 і надав всі необхідні документи про виплату відшкодування.
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля №797, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 , позивачем було визначено розмір заподіяного збитку та 03.02.2025 здійснено на користь потерпілої сторони регламентну виплату у розмірі 116 663,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №855265.
Крім цього, позивач поніс витрати на визначення розміру шкоди (оплату послуг експерта) в розмірі 2 400 грн.
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами частини другої статті 1187, частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Стаття 3 Закону № 1961-IV визначає, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статтею 5 Закону № 1961-IV).
За загальним правилом, встановленим статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Пунктом 38.2.1 статті 38 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач надав належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо виплати страхового відшкодування потерпілому внаслідок ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги та стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 119 063,16 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок регресної вимоги не є належним та достатнім доказом для підтвердження розміру шкоди, оскільки позивач визначив розмір відшкодування з урахуванням звіту про оцінку автомобіля №797, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 та надав суду докази фактичної виплати відшкодування потерпілому.
Посилання апелянта на письмову відповідь ОСОБА_1 на пропозицію страхової компанії від 02.05.2025, у якій відповідач заявляв про непогодження з усією вказаною сумою (119 063,16 грн) та наполягав на проведенні експертизи також відхиляється судом, оскільки у вказаному листі висловленні заперечення щодо компенсації МТСБУ сплаченого відшкодування, які ґрунтуються на власних міркуваннях відповідача. Інформації, яка має доказове значення по справі, вказаний лист не містить.
Заперечення проти визначеного позивачем розміру завданої шкоди також є безпідставним, оскільки позивач довів факт визначення розміру завданої шкоди та виплати відшкодування належними та допустимими доказами у свої сукупності, в той час як відповідач не надав ані позивачу, ані до суду першої інстанції жодного доказу на спростування вказаних обставин. Не долучені такі докази і до апеляційної скарги.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст складено 11 травня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома