ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/18061/25
категорія 108080100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Фобос" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Фобос" із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №1328/Ж10/31-00-07-03-04-24 від 26.06.2025 року Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що на момент фактичної перевірки у контролюючого органу, були відсутні фактичні підстави для прийняття наказу № 248/Ж1 від 01.05.2025 та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю підприємства у формі фактичної перевірки за період 01.01.2024 – 23.05.2025. Вказаний наказ не містить посилання на підстави перевірки, визначені підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 ПК України. Також вказує, що контролюючим органом допущено порушення порядку проведення фактичної перевірки. Щодо встановлених порушень вказує, що контролюючий орган належним чином не встановив, який РРО використовується підприємством, а тому неможливо перевірити правильність висновків перевіряючих. Звертає увагу, що законодавець не визначив як самостійний склад правопорушення та не встановив відповідальності, за видачу розрахункового документу з використанням реєстраторів розрахункових операцій, в якому не відображається той чи інший елемент наведеного у Положенні № 13 змісту, а саме QR-коду. Крім того, вказує, що інформація із системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (СОД РРО) не можуть бути підставою для накладення штрафу. Звертає увагу й на неправильне визначення розміру штрафних санкцій.
Ухвалою суду від відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що посадовими особами ЦМУ по роботі з ВПП дотримано порядку проведення фактичної перевірки. Зокрема, 14.05.2025 прибули за адресою розташування господарських одиниць, які належать ПП «Фобос», пред`явили службові посвідчення, направлення та вручили копію наказу на проведення фактичної перевірки господарських одиниць головному бухгалтеру під особистий підпис. Після ознайомлення з наказом та наданими направленнями, перевіряючі були допущені до здійснення фактичної перевірки. Станом на початок перевірки та протягом здійснення перевірки, зауважень щодо невірно оформленого наказу від представника ПП «Фобос» не надходило. Щодо встановлених порушень зазначає, що у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів (зокрема, QR-коду), а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий. Також вказує, що в ході перевірки встановлено продаж підприємством товару без проведення повної суми покупки через РРО та видачі покупцю касового чеку встановленої форми. Вважає, що оспорюване рішення є правомірним та винесено у відповідності до норм податкового законодавства.
Позивачем подано відповідь на відзив, де вказує, що доводи позовної заяви не спростовано відповідачем.
Ухвалою суду від 29.05.2026 продовжено строк розгляду справи, застосовуючи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Витребувано у відповідача докази на підтвердження існування підстав для призначення фактичної перевірки позивача, визначені пп.80.2.2, п.80.2 ст. 80 ПК України.
10.06.2026 відповідачем на виконання ухвали суду надано пояснення та докази.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини. 
На підставі наказу Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено фактичну перевірку ПП «Фобос», а саме господарських одиниць розташованих за адресою: м. Житомир, Корольовский район, вул. Велика Бердичівська, буд. 13.
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 23.05.2025№1325/5/31-00-07-03-04-19/32313503., згідно якого встановлено порушення п.1. п.2 та п.10 ст.3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 року.
06 червня 2025 року на акт перевірки, позивачем були надані заперечення з додатками.
23 червня 2025 року відповідачем на заперечення надано письмову відповідь № 867/Ж12/31-00-07-03-04-26, де вказано, що висновки акту фактичної перевірки № 1325/Ж5/31-00-07-03-04-19/32313503 від 23.05.2025 залишено без змін, а заперечення без задоволення.
Центральним МУ ДПС по роботі з ВПП винесено податкове повідомлення - рішення № 1328/Ж10/31-00-07-03-04-24 від 26.06.2025 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 217 402,20 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).
Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст.2 КАС України, суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Статтею 80 ПК України визначений порядок проведення фактичної перевірки.
Згідно з п. 80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Як видно із матеріалів справи, фактичну перевірку ПП "Фобос" проведено на підставі наказу №248/ж1 від 01.05.2025 Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, який прийнято, серед іншого, на підставі пп.80.2.2, п.80.2 ст. 80 ПК України.
За змістом підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази існування наведеної підстави.
Відповідач у заяві від 08.06.2026 вказує, що з урахуванням правового висновку Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі N 420/9909/23, покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Водночас, відповідач не враховує, що у даній постанові Верховний Суд також вказав, що єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Тобто, відповідач мав надати докази наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про ймовірні порушення, тоді як такі докази на вимогу суду не були надані.
Таким чином, за встановлених судом обставин справи, суд вважає, що відповідач не довів наявності підстав у розумінні пп. 80.2.2 п. 8.2 ст. 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача.
Зазначені обставини вказують на те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність в наказі відповідача будь-якого посилання на докази наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про ймовірні порушення, враховуючи, що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд приходить до висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача здійснено незаконно.
Суд звертає увагу, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.
Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.
Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
При цьому, суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.02.2019 у справі № 807/242/14, від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17.
Також, слід зазначити, що в акті фактичної перевірки від 23.05.2025 №1325/5/31-00-07-03-04-19/32313503 відповідач вказує про дослідження контрольних стрічок за період з 02.01.2025 по 31.01.2025, інформації наявної в інформаційно-аналітичній системі ДПС (чек РРО № 5378 від 17-12-2024 11:25:54, чек РРО № 5361 від 16.12.2024 12:55:20), що надходить по дротових та/або бездротових каналах зв`язку до органів ДПС від РРО, що використовується підприємством за місцем фактичного провадження діяльності.
Проте, суд зазначає, електронні копії розрахункових документів, що надходять по дротових та/або бездротових каналах зв`язку до органів ДПС щодо операцій, вчинених позивачем за 17.12.2024 та 16.12.2024, досліджені відповідачем не в ході проведення фактичної перевірки 23.05.2025 в приміщенні магазину, що не передбачено законодавством України.
Відповідно, в порушення вимог підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, акт фактичної перевірки не складений у місці безпосереднього провадження платником податків його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки.
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положеннями цієї глави ПК України встановлюється чітке розмежування щодо порядку проведення окремих видів перевірок, зокрема, й щодо місця проведення податкових перевірок.
Як зазначено вище, згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Як зазначалось, за змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Отже, виходячи з буквального аналізу змісту норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, проведення фактичної перевірки вимагає чіткого з`ясування місця безпосереднього провадження платником податків конкретного виду діяльності та фактичного проведення цієї перевірки у такому місці або ж за місцем розташування тих чи інших об`єктів, які використовуються господарюючим суб`єктом у його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки.
Таким чином, на відміну від фактичної перевірки документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих податковим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, що охоплюється предметом саме документальної перевірки: своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків та зборів. Натомість проведення фактичної перевірки не передбачає контролю за нарахуванням і сплатою податків.
Суд звертає увагу, що особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Аналізуючи положення статей 75, 80 ПК України, суд вказує, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), що корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.
Проведення ж перевірки документів позивача, отриманих контролюючим органом з електронної бази в приміщенні ДПС за минулий час, відносно фактичної перевірки, що використовується відповідачем в якості підстави для висновку про наявність порушень законодавства з боку позивача фактично носить характер документальної перевірки.
Тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.
Відповідач при винесенні оспорюваного податкового повідомлення-рішення використовував відомості, які не були їм отримані в ході проведення фактичної перевірки ПП "Фобос".
Норми ПК України не містять положень щодо можливості використання контролюючим органом в ході проведення фактичної перевірки даних бази електронних копій розрахункових документів платника податків за минулі періоди.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у контролюючого органу підстав для включення позивача до переліку суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок, а також правомірності використання в ході проведення фактичної перевірки даних бази електронних копій розрахункових документів за попередні щодо такої перевірки періоди.
Таким чином, оскільки допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки Приватного підприємства "Фобос" призводять до відсутності правових наслідків такої, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1328/Ж10/31-00-07-03-04-24 від 26.06.2025 року є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України у розмірі 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн 83 коп. (217 402,20 *1,5%*0,8).
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 242-246, 250, 255-258, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1328/Ж10/31-00-07-03-04-24 від 26.06.2025 року.
Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Фобос" 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн 83 коп. витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 30 червня 2026 р.

30.06.26