Справа № 488/652/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"29" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судових засідань Соколенко Д. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
встановив
У лютого 2026 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 18 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5326717.
Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 35 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який в свою чергу зобов`язався вчасно повернути кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним стандартна процентна ставка у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Наслідками невиконання позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу кредитодавця достроково повернути кредит та сплатити неустойку.
25 вересня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №25092025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 5326717 від 18 лютого 2025 року.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 129 149,85 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом 35 000 грн;
-заборгованість за процентами 73 149,85 грн;
- заборгованість за штрафами 17 500 грн;
- заборгованість за комісією 3 500 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
Також 14 лютого 2025 року ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір № 8765979 про надання споживчого кредиту, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 22 600 грн. 00 коп, строк кредиту 360 дні. В свою чергу, відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Орієнтована реально річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користуванням кредиту 2333,95 % річних.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28102025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2025 року до Договору факторингу №28102025 від 28.10.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 61 020 гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 22 600 грн., заборгованості за відсотками 27 120 грн, заборгованість за пенею, штрафами 11 300 грн.
Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача проти цього не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 18 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з відповідачем договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5326717. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 35 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який в свою чергу зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
Зміст кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору, в тому числі й щодо встановлення процентів.
ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 35 000,00 грн на рахунок позичальника. Згідно з довідок ТОВ «Пейтек», 18 лютого 2025 року о 19 годині 35 хвилин 09 секунд кошти у сумі 35 000 грн. були зараховані на банківську картку (а. с. 25).
25 вересня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №25092025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 5326717 від 18 лютого 2025 року.
14 лютого 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 8765979.
Відповідно до п. 1.3 Договору, сума позики 22 600 грн., строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту.
28 жовтня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28102025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників № 2 від 28.10.2025 року до Договору факторингу №28102025 від 28.10.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 61 020 гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 22 600 грн., заборгованості за відсотками 27 120 грн, заборгованість за пенею, штрафами 11 300 грн.
Як вбачається з доводів позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в передбачені Договором строки суму позики та відсотки за користування ним позичальнику не сплатила.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, про укладення вищевказаних кредитних договорів №5326717; № 8765979 між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна» невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув за договором факторингу права вимоги за вищевказаним кредитним договором.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
За встановлених обставин, вказана заборгованість на підставі ст.ст.526,530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Разом з тим, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
За встановленого, нарахована позивачем неустойка (штрафні санкції, штраф, пеня) не підлягає стягненню.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість:
- за кредитним договором № 5326717 від 18.02.2025 року, у розмірі 111 649,85 грн., з яких: 35 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 73 149,85 грн. заборгованість за відсотками та 3 500 грн заборгованість за комісією.
- за кредитним договором № 8765979 від 14.02.2025 року, у розмірі 49 720 грн., з яких: 22 600 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 27 120 грн. заборгованість за відсотками. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернені до суду ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було сплачено 3 328 грн. судового збору.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 823 ( задоволення позовних вимог) грн судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,5,10-13,77-80,89,259,263-265,279-280 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; код ЄДРПОУ 35625014, р/р № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКомбанк») заборгованість за кредитним договором:
№ 5326717 від 18.02.2025 року, у розмірі 111 649,85 грн., з яких: 35 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 73 149,85 грн. заборгованість за відсотками та 3 500 грн заборгованість за комісією.
№ 8765979 від 14.02.2025 року, у розмірі 49 720 грн., з яких: 22 600 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 27 120 грн. заборгованість за відсотками, а також судовий збір у розмірі 2 823 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. С. Булкат