Дата документу 04.06.2026	Справа № 554/10927/22	
 	Провадження № 1-кп/554/434/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року         м. Полтава

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Полтави в складі:

головуючого - судді    ОСОБА_1 ,
суддів -     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря -    ОСОБА_4 ,
прокурора -      ОСОБА_5 , 
захисника -      ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження №22021170000000040 від 24.11.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Багачка Полтавської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, колишнього заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ в УСБУ в Донецькій області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014), ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону №2258-VI від 18.05.2010), -

встановив:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ ТА КВАЛІФІКАЦІЯ

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).
До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24.08.1991 змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.1991 змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.
Будь-яке з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії, зокрема:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що носять настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим вище актам.
Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин, не можуть слугувати виправданням агресії.
Статтями 1 та 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, яка вступила в дію 26.01.1910 та 07.03.1955 визнана Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатись без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про стан війни без уповільнення повинно бути оповіщено нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
24.08.1991 Верховною Радою УРСР схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Згідно з п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98 та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного договору, Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст.ст. 132 - 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: 
- вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;
- блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;
- напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;
- засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в цій статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;
- застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та службових осіб збройних сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в Автономній Республіці Крим (далі - АР Крим) та м. Севастополь.
Свою злочинну мету співучасники вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополь, створення на території України і фінансування терористичних організацій та вчинення інших злочинів.
З метою реалізації вказаного умислу, упродовж 2013 року на території РФ представники влади РФ та службові особи Генерального штабу ЗС РФ, розробили злочинний план, яким передбачалася незаконна окупація півострову Крим і південно-східних регіонів України.
У подальшому, з грудня 2013 року по лютий 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та відновлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та ЗС РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, з грудня 2013 року за допомогою всіх видів мас-медіа РФ розпочато негативне викривлення подій на Євромайдані, якими вказувалось на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. 
Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалось спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (Автономної Республіки Крим і м. Севастополь та її південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», котрі мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
У подальшому представники влади РФ та службові особи ЗС РФ, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки власних дій та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), ст. ст. 1, 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, спланували, підготували і почали ведення агресивної війни проти України, а саме в один із днів лютого 2014 року віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь.
Так, починаючи з 20.02.2014, реалізуючи вищезазначений умисел, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополь, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на виконання наказів представників влади РФ та ЗС РФ, на територію півострову Крим військовим морським та повітряним транспортом здійснено вторгнення окремих підрозділів ЗС РФ.
Виконання вищевказаних дій надало змогу представникам влади та службовим особам ЗС РФ забезпечити військову окупацію території півострова Крим, проведення диверсій, блокування військових частин, установ та органів військового управління ЗС України та інших військових формувань, державних органів і органів місцевого самоврядування, ведення іншої підривної діяльності, організацію проведення незаконних сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України, проголошення, так званої, Республіки Крим суверенною державою, підписання 18.03.2014 незаконного Договору «Про прийняття до РФ Республіки Крим і створення у складі РФ нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації РФ 21.03.2014, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України та заподіяння збитків у вигляді втрати об`єктів державної власності.
Після цього, представниками влади і ЗС РФ продовжено виконання спільного злочинного плану з метою зміни меж території та державного кордону України.
Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.
Так, у період березня-квітня 2014 року службові особи ЗС РФ, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, шляхом віддання наказів підлеглим військовослужбовцям ЗС РФ, організували на території РФ та тимчасово окупованій території АР Крим навчання, фінансування та матеріальне забезпечення (постачання озброєння, боєприпасів, військової техніки та іншого майна) озброєних злочинних груп. Ці не передбачені законом збройні формування (далі - НЗФ) під безпосереднім керівництвом розвідувально-диверсійних груп, які очолювали кадрові офіцери Головного управління ГШ ЗС РФ, діючи на виконання наказів представників влади і посадових осіб ЗС РФ, утворили контрольовану ними терористичну організацію «Донецька народна республіка» та увійшли до її структури.
Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), у складі якої утворені НЗФ.
Терористична організація «ДНР» має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки:
- створення так званих органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;
- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»;
- організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»;
- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;
- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; 
- налагодження взаємодії з терористичною організацією «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;
- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності; 
- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.
На учасників силового блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладались наступні обов`язки:
- систематична організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;
- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;
- створення НЗФ та участь у їх діяльності;
- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та керівництво їхніми діями;
- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;
- скоєння терористичних актів та диверсій на території України;
- захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; 
- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;
- силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;
- вчинення дій, спрямованих на унеможливлення проведення 25.05.2014 позачергових виборів Президента України на території Донецької області;
- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.
13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької і Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію (далі - АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань. 
Керівники терористичної організації «ДНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивний референдум про відокремлення Донецької області від України та проголошення її незалежною «державою».
НЗФ терористичної організації «ДНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.
Визнання Верховною Радою України «Донецької народної республіки» терористичною організацією, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.
Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.
Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.
Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних НЗФ, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу «Про визнання РФ державою-агресором», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано РФ державою-агресором та констатовано факт початку збройного конфлікту, викликаного російською агресією, з 20.02.2014.
Крім того, 15.01.2015 Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України, у тому числі засуджує неоголошену гібридну війну проти України, яка у тому числі включає в себе використання регулярних і нерегулярних сил; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань…».
Резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнано, що військові дії на частині територій Донецької і Луганської областей є агресією зі сторони РФ.
З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.
З метою сприяння веденню агресивної війни проти України та насильницькій зміні меж її території у квітні 2014 року у м. Донецьк невстановленими особами у складі терористичної організації «ДНР» утворено НЗФ - «Батальйон «Восток». 
Указане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, а також мають озброєння та військову техніку, вантажні та легкові автомобілі (у т.ч. незаконно вилучені у населення). У зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, умови участі, завдання щоденної діяльності, яка полягає в здійсненні, в тому числі шляхом силової підтримки незаконно створених підрозділів терористичної організації «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території та його залякування, примусового виселення патріотично налаштованого населення Донецької області, незаконного встановлення режиму обмеження конституційних прав громадян під виглядом введення комендантського часу, збройний опір підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і майна. Підрозділи зазначеного формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.
Зазначене НЗФ очолював ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній начальник відділу ЦСО «А» СБ України в УСБУ в Донецькій області, безпосередній керівник ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу в органах СБ України у період з 26.06.2009 по 30.01.2015 та був звільнений 30.01.2015 з посади заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України в УСБУ в Донецькій області.
Під час проходження служби ОСОБА_7 зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, в порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, ОСОБА_7 став на злочинний шлях і вчинив умисний злочин за наступних обставин.
В травні 2014 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на участь у терористичній організації «ДНР», з метою підтримання ідеї її створення та діяльності.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у травні 2014 року, перебуваючи на тимчасово непідконтрольній владі України території Донецької області, усупереч вимогам ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, підтримуючи ідеї та мету створення і діяльності терористичної організації «ДНР», вступив до її складу та був зарахований до НЗФ «Батальйон «Восток», де для конспірації своєї причетності до терористичної діяльності використовував позивний « ОСОБА_9 ».
Протягом травня-вересня 2014 року ОСОБА_7 , являючись громадянином України, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, добровільно залучався співробітниками ФСБ РФ для проведення розвідувально-підривної і терористичної діяльності проти України, для прийняття участі у бойових діях на боці терористичної організації «ДНР» у складі НЗФ «Батальйон «Восток». 
Зокрема, ОСОБА_7 , як активний учасник НЗФ «Батальйон «Восток» терористичної організації «ДНР», брав участь у збройних нападах та здійсненні збройного опору, незаконній протидії виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, забезпечуючи тим самим силову підтримку учасників політичного блоку при проведенні незаконних референдумів на території Донецької області, в тому числі щодо визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецька народна республіка», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд. Під час бою з силами антитерористичної операції ОСОБА_7 отримав вогнепальне поранення та у подальшому проходив лікування і курси реабілітації на території РФ.
Таким чином, ОСОБА_7 у період з травня по вересень 2014 року брав участь у терористичній організації «Донецька народна республіка» на території Донецької області, яка у збройний спосіб протистояла підрозділам правоохоронних органів та Збройних сил України, залучених до проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону № 2258-VI від 18.05.2010), тобто участь у терористичній організації. 

Окрім того, ОСОБА_7 , будучи громадянином України та маючи згідно із ст. 65 Конституції України обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній й цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту.
Так, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, ОСОБА_7 , являючись громадянином України, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, у травні-червні 2014 року, з метою лояльного ставлення до нього з боку спеціальних служб Російської Федерації та отримання громадянства Російської Федерації, надавав співробітникам ФСБ РФ сприяння у проведенні розвідувально-підривної і терористичної діяльності проти України, приймав участі у забезпеченні перевезення та передачі іноземній спецслужбі зброї, боєприпасів та засобів ураження, що належали Службі безпеки України, матеріалів особових справ військовослужбовців Служби безпеки України. 
У вересні 2014 року ОСОБА_7 , будучи громадянином України та співробітником Служби безпеки України, прийняв громадянство Російської Федерації та 01.09.2014 отримав у відділу УФМС Росії по Республіці Крим в Железнодорожньому районі міста Сімферополь паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 . 
Надалі, у вересні 2014 року ОСОБА_7 прийняв присягу на вірність Російській Федерації та у подальшому був зарахований на кадрову військову служби в ФСБ РФ, де проходив військову службу на посаді офіцерського складу в підрозділі центру спеціального призначення Управління Федеральної служби безпеки Росії по республіці Крим і Севастополю. 
Тобто, діючи умисно, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці, громадянин України ОСОБА_7 у вересні 2014 року перейшов на бік ворога - Російської Федерації в період збройного конфлікту.

Таким чином,  ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014), тобто державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту.

II. ПІДСТАВИ СПЕЦІАЛЬНОГО СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ

07.11.2023 року до суду надійшли клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 про здійснення спеціального судового розгляду та обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання зазначено таке. 
09.08.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, вказане повідомлення того ж дня вручено його родичам та захиснику. 
12.09.2022 ОСОБА_7 повідомлену про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України.
На обґрунтування підозри обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень послався на: показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які засвідчили причетність ОСОБА_7 до протиправної діяльності; матеріалами, отриманими з СЗР України щодо протиправної діяльності ОСОБА_7 ; матеріалами, отриманими з СБ України, щодо обставин проходження військової служби ОСОБА_7 ; матеріалами, отриманими з підрозділів внутрішньої безпеки СБ України, щодо обставин протиправної діяльності ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 переховується від слідства та суду, постійно перебуває на тимчасово окупованій території в м. Севастополь, АР Крим, та продовжує свою злочинну діяльність. Повідомлення про підозру останньому, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, вручено його рідним, які періодично підтримують зв`язок із ним, та його захиснику - ОСОБА_6 . 
ОСОБА_7 неодноразово викликався до слідчого для участі у слідчих та процесуальних діях як свідок, та в подальшому як підозрюваний, у т.ч. шляхом виклику його через родичів та публікації повісток на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та газеті «Урядовий кур`єр». Проте, до органу досудового слідства не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.
12.09.2022 обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено у розшук. 
15.09.2022 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
20.09.2022 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22021170000000040 від 24.11.2021 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України. 
У подальшому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК України, підозрюваний  ОСОБА_7 також викликався слідчим для проведення процесуальних дій (повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування) шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» і на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення повістки його захиснику - ОСОБА_6 . Однак, на зазначену дату підозрюваний ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ в Полтавській області не з`явився. 
Таким чином, ОСОБА_7 був належним чином, відповідно до вимог КПК України, повідомлений про розпочате щодо нього кримінальне провадження та оголошену йому підозру у скоєнні злочинів, про завершення досудового розслідування та можливості ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.
05.10.2022 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22021170000000040 від 24.11.2021 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України передано до Октябрського (наразі - Шевченківського) районного суду м. Полтави.
У підготовчі судові засідання, призначені на 10.05.2023, 26.08.2023 та 19.09.2022, обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не з`явився, будучи в належний спосіб повідомленим про день та час слухання справи, на підтвердження чого в матеріалах справи маються дані про його виклики, опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Октябрського (наразі - Шевченківського) районного суду м. Полтави. Тобто, на думку прокурора, обвинувачений ухилився від явки на судовий виклик суду.
Згідно показань свідків та інформації оперативного підрозділу - представництва внутрішньої безпеки в Полтавській області 2 управління Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, наданої на виконання доручення прокурора, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на тимчасово окупованій території у м. Севастополь, АР Крим.
Вважає, що наразі існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_7 в умовах воєнного стану переховуватиметься від суду, незаконно впливатиме на свідків, експертів, спеціалістів, вчинятиме інші правопорушення, тому просив обрати йому запобіжний захід тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор свої подання підтримав з підстав у них зазначених.
Захисник заперечив проти задоволення клопотань, вважаючи їх безпідставними.
Колегія суддів, заслухавши клопотання, позицію учасників провадження, вивчивши надані матеріали, дійшла таких висновків.
У відповідності до ч. 5 ст. 139 КПК України, ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.
Абзацом першим частини 3 статті 323 КПК України визначено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Положеннями ч. 2 ст. 297-1 КПК України передбачено, що спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. ст. 111, 258-3 КК України.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207?VII, тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія, далі - ТОТ) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ. 
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 15.04.2014 року № 1207?VII, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.
Станом на вересень 2023 року місто Севастополь залишався тимчасово окупованою територією України.
А отже, згідно матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 перебував на тимчасово окупованій території України.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, щодо яких, відповідно до ст. 297-1 КПК України, передбачена можливість здійснення спеціального судового провадження, ухилявся від явки на судові виклики та за даними слідства перебував на тимчасово окупованій території України - у місті Севастополь, Автономної Республіки Крим, повідомлений, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, колегія суддів убачала підстави для здійснення спеціального судового розгляду (in absentia). 
З метою належного повідомлення обвинуваченого про дату, час і місце слухання справи, колегія суддів здійснювала його виклик повісткою через офіційний веб-сайт Октябрського районного суду м. Полтави та засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»).

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН 

07.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №22021170000000040, відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, а 15.08.2022 року також за ч. 1 ст. 111 КК України, за матеріалами правоохоронних органів (т. 1 а.с. 248-249, т. 2 а.с. 1-14, 35).

20 вересня 2022 року слідчим суддею Шевченківського (раніше - Октябрського) районного суду міста Полтави надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування (in absentia) (т. 2 а.с. 84-85).

У відповідності до архівної копії розпорядження голови СБУ ОСОБА_19 за № 122 від 13.06.2014 року «Про комплекс заходів із забезпечення власної безпеки особового складу управлінь СБУ в Луганській та Донецькій областях» начальника УСБУ в Донецькій області було зобов`язано з 17.06.2014 року протягом тижня організувати самостійне вибуття з місць дислокації - до міста Маріуполь (Донецька область) особового складу УСБУ для тимчасового виконання співробітниками функціональних (посадових) обов`язків та забезпечити дотримання заходів власної безпеки під час їх переміщення ( т. 2 а.с. 110-112).

За даними офіційного листа 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях №78/2/9-822нт від 20.08.2019 року стосовно колишнього заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України в Управлінні СБ України в Донецькій області (далі відділ ЦСО «А») майора ОСОБА_7 . Згідно особової картки військовослужбовця, майор ОСОБА_7 (Б-011689), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець смт. Велика Багачка, Полтавської області, освіта вища, проходив військову службу в СБ України з 25.06.2009 року до 11.02.2015 року. Звільнений з військової служби на підставі п/п «е» п. 62 (через службову невідповідність) згідно з наказом СБУ від 30.01.2015 року за №10/64-ос. Виключений зі списків особового складу наказом УСБУ в Донецькій області від 11.02.2015 року №48-ос. Матеріали особової справи майора ОСОБА_7 відсутні у зв`язку із втратою особових справ співробітників УСБУ в Донецькій області у 2014 року внаслідок окупації міста Донецьк та окремих районів Донецької області бойовиками т.з. «ДНР». Також надано список військовослужбовців відділу ЦСО «А», які станом на травень 2014 року проходили службу, серед яких свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 96-98).

Згідно з архівними витягами з наказу голови СБУ ОСОБА_19 , від 16.12.2014 року за №10/218-ос та 30.01.2015 року за №10/64-ос майор ОСОБА_7 (Б-011689), який перебував у розпорядженні начальника УСБУ в Донецькій області на посаді заступника начальника відділу, звільнений з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з відсутністю на службі протягом тривалого часу та самоусуненням від виконання службових обов`язків, відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, на підставі підпункту «б» пункту 61 та підпункту «е» пункту 62 у запас ЗСУ (т. 2 а.с. 107, 115).
З листів представництва ВБ в Полтавській області СБУ від 11.10.2019 року за № 9/15-621 та від 16.09.2022 року, убачається, що ОСОБА_7 є співробітником УФСБ росії по Республіці Крим і м. Севастополь, перебуває на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь АР Крим. Його дружина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Донецьк фактично проживає на окупованій території АР Крим з неповнолітніми дітьми від першого її шлюбу на імя « ОСОБА_21 » та спільної з ОСОБА_7 на ім`я « ОСОБА_22 » за адресою: АДРЕСА_1 ( т.2 а.с. 100, а.с. 116-117).

Також, згідно з офіційним повідомленням начальника представництва внутрішньої безпеки в Полтавській області СБУ від 23.05.2022 року №9/15-32 йдеться, що ОСОБА_7 прийняв громадянство Російської Федерації та 01.09.2014 року отримав паспорт громадянина рф № НОМЕР_1 виданий відділом УФМС росії по Республіці Крим в Железнодорожньому районі м. Сімферополь, а також отримав індивідуальний податковий номер НОМЕР_4 тав страховий номер індивідуального особового рахунку СНІОР (рос.СНИЛС) НОМЕР_5. ОСОБА_7 також має зареєстрований номер телефону НОМЕР_2 та адресу поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отримані дані свідчать, що ОСОБА_7 влітку 2014 року під час перебування на тимчасово окупованій території АР Крим надав згоду співробітникам ФСБ рф на організацію і здійснення незаконного перевезення та передачі іноземній стороні зброї, яка належить спецпідрозділам СБ України, взамін на отримання громадянства рф. Також ОСОБА_7 надав представникам іноземної спецслужби відомості відносно діяльності окремих співробітників СБУ, які приймали участь в проведенні АТО на Сході України. У квітні-травні 2014 року за ініціативи ОСОБА_7 було організовано та перевезено табельну зброю співробітників УСБУ в Донецькій області до місця дислокації відділу ЦСО «А» СБУ в УСБУ в Донецькій області (понад 300 пістолетів ПМ) м. Донецьк, вул. Рози Люксембург, 44, яка разом зі зброєю ВЦСО «А» СБУ в подальшому була передана фсб рф. Після цього та прийняття присяги на вірність рф, ОСОБА_7 було зараховано на військову службу до Центру спеціальних призначень фсб рф по Республіці Крим, де на даний час він і проходить службу. Згідно оперативної інформації приймає участь в активних бойових діях проти України в складі окупаційних військ рф, про що свідчить фоторепродукція світлини ОСОБА_7 (з правого боку біля мапи справа) спільно х ОСОБА_8 колишнім начальником відділу ЦСО «А» СБ України в УСБУ в Донецькій області (т. 2 а.с. 119-124).

Відомості цього листа, зокрема, підтверджуються ксерокопією паспорта громадянина рф ОСОБА_7 , анкетні дані якого повністю відповідають відомостям його свідоцтва про народження (т. 2 а.с. 122-124).

Означені дані також підтверджуються офіційним листом командира ВЧ НОМЕР_3 від 13.07.2022 року, наданим на запит керівника слідчого відділу УСБУ в Полтавській області начальнику ГУР МО України ОСОБА_23 , згідно з яким колишній військовослужбовець СБУ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вересні 2014 року прийняв присягу на вірність рф, в подальшому був зарахований та проходить кадрову військову службу в фсб рф, на посаді офіцерського складу в уфсб росії по Республіці Крим і Севастополю в підрозділі Центру спеціального призначення. Примав участь в так званих «контртерористичних операціях» фсб на території Республіки Дагестан рф. В травні 2014 року був залучений співробітниками фсб рф для проведення розвідувально-підривної і терористичної діяльності проти України, приймав участь у бойових діях на боці так званої «ДНР» у складі незаконного збройного формування батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (очолював ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній начальник відділу ЦСО «А» СБ України в УСБУ в Донецькій області), використовував позивний « ОСОБА_9 ». Також в червні 2014 року ОСОБА_7 під час перебування на тимчасово окупованій території АР Крим, згідно завдання фсб рф, організував перевезення та в подальшому передав іноземній спецслужбі зброю, боєприпаси та засоби ураження, що належали СБУ, разом з матеріалами особових справ військовослужбовців Служби (т. 2 а.с. 126).

Суд, покликаючись до позиції ККС ВС вважає матеріали оперативно-розшукової діяльності, зокрема вказані вище повідомлення оперативних підрозділів такими, що відповідають критеріям документа, визначеним у ст. 99 КПК України та критеріям належності та допустимості доказів.

Згідно з протоколом огляду від 06.12.2019 року (т. 2 а.с.127-128) відео-хостингу «Ютуб» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлено відео файл «ІНФОРМАЦІЯ_8», розміщений на хостінгу ІНФОРМАЦІЯ_9. Під час перегляду 
відеозапису встановлено, що у проміжок часу з 00.55 по 01.02 годин міститься зображення двох чоловіків, згідно показань ОСОБА_13 , один з них це обвинувачений ОСОБА_7 , а інший ОСОБА_24 . З 01.27 по 01.33 годин зображено чоловіка біля передньої частини автомобіля, якого ОСОБА_13 впізнав як обвинуваченого ОСОБА_7 . На цих відеозаписах впізнаний свідком ОСОБА_7 перебуває у військовій формі.

Безпосереднім переглядом першого файлу відеозапису судом установлено, що відбувається бій за Донецький аеропорт 26 травня 2014 року та чоловіки у військовій формі зеленого кольору в тому числі впізнаний ОСОБА_13 - ОСОБА_7 , який без знаків розрізнення озброєний автоматом та РПГ (через плече ззаду), екіпований бронежилетом, вдягнений у балаклаву зеленого кольору, чорні окуляри, темну футболку, має міцну статуру знаходиться в положеннях готування до стрільби та руками показує візуальні знаки управління іншими, які теж вдягнені у військову форму без знаків розрізнення України. На відеозаписі періодично з`являються споруди, розпізнавальні, дорожні знаки летовища та пояснювальний текст, що свідчить про те, що події відбуваються саме під час бою за Донецький аеропорт 26.05.2014 року у зв`язку з проведенням антитерористичної операції силами України проти бойовиків так званої «ДНР». 

Також на відеохостінгу за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 встановлено файл під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», на відеозаписі якого у період часу з 00.19 годин по 00.24 годин та на 00.41 годині ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 . Під час огляду вказані файли скопійовано на оптичний диск, який приєднано до справи.

Безпосереднім переглядом другого файлу відеозапису судом установлено, що у 2016 році відбуваються змагання зі стрільби з пістолету на обладнаному полігоні у місті Сімферополі АР Крим серед осіб, вдягнених у військову форму рф з прапором рф, озброєних та екіпованих. Впізнаний ОСОБА_13 - ОСОБА_7 знаходиться там, вдягнений у військову форму рф з прапором рф, має міцну статуру, високого зросту, віком близько 30 років, форма голови кругла, голова голена повністю, здійснює імітуючі рухи в положенні для стрільби.

Повністю ідентичні зображення ОСОБА_7 у аналогічній військовій формі виявлено також під час огляду 09.03.2022 мобільного телефону «Iphone XP», який використовувався дружиною ОСОБА_17 - брата обвинуваченого для спілкування з дружиною ОСОБА_7 - ОСОБА_25 .

У додатках до протоколу містяться фотознімки обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі під час застілля із сім`єю брата - ОСОБА_17 , фото сторінок паспорта громадянина рф ОСОБА_7 , його свідоцтва про народження, скріншоти переписки та контактів ( т. 2 а.с. 129-143).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації державноїї прикордонної служби України від 08.02.2022 №91-4065/0/15-22, відомості про перетинання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим відсуті ( т. 2 а.с. 149).

У протоколах за результатами проведення НСРД (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) стосовно ОСОБА_26 - матері обвинуваченого) від 13.04.2020, реєстр. № 9/15-374 та № 9/15-813, з додатком - диск DVD-R "ALERUS", реєстр. № 9/15-87 від 14.11.2019, записані її розмови за період з 14.11.2019 року по 14.01.2020 року. із другим сином - ОСОБА_17 , під час яких останній повідомляє їй, що переписується з ОСОБА_27 (обвинуваченим ОСОБА_7 ). Також у ході розмови з невісткою ОСОБА_28 (дружиною другого сина), остання повідомляє, що вони кожний день телефонують обвинуваченому ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 151-154).

Згідно з протоколом за результатами проведення НСРД (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) стосовно ОСОБА_18 - батька обвинуваченого, від 27.12.2019 (реєстр. № 9/15-815, з додатком - диск DVD-R "ALERUS", реєстр. № 9/15-25 від 02.09.2019), 21.09.2019 року о 20.39 годин зафіксовано його розмову з ОСОБА_29 , під час якої він повідомляє останню, що наразі спілкується з « ОСОБА_30 » (обвинуваченим ОСОБА_7 ) (т. 2 а.с. 155-156).

Відповідно до протоколу за результатами проведення НСРД (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) стосовно ОСОБА_31 - рідного брата обвинуваченого, від 27.12.2019 (реєстр. № 9/15-813, з додатком - диск DVD-R "ALERUS", реєстр. № 9/15-26 від 02.09.2019), 18.09.2019 року об 11.11 годині зафіксовано його розмову із ОСОБА_32 , під час якої він повідомляє останньому, що « ОСОБА_33 » (обвинувачений ОСОБА_7 ) працює в Москві та в нього все нормально, своєї дитини поки що нема, але головне щоб усі були живі та здорові (т. 2 а.с. 157-158).

За даними протоколу за результатами проведення НСРД (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) стосовно ОСОБА_26 - матері обвинуваченого, від 12.12.2019 (реєстр. № 9/15-796, з додатком - диск DVD-R "ALERUS", реєстр. № 9/15-36 від 02.09.2019), 22.10.2019 року о 17.51 годині зафіксовано її розмови із невісткою ОСОБА_34 (дружиною іншого сина), якій вона повідомляє, що вчора додзвонились до ОСОБА_27 ( ОСОБА_7 ), «довгенько» поговорили з ним, батько «підбадьорився» та був задоволений, при цьому говорила батькові щоб нічого не питав у нього за роботу (т. 2 а.с. 159-161).

Згідно з протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) стосовно ОСОБА_26 - матері обвинуваченого, від 04.11.2019 (реєстр. № 9/15-683 та № 9/15-684 з додатком - диск DVD-R "ALERUS", реєстр. № 9/15-24 від 02.09.2019), 15 та 16 вересня 2019 року зафіксовані її розмови з невісткою - ОСОБА_28 (дружиною іншого сина) про ОСОБА_27 (обвинуваченого ОСОБА_7 ) . Остання повідомляє, що нещодавно із ним говорила, запитувала, чи шукає роботу та чи потрібні гроші, на що він відповідав, що не треба, щоб батько допомагам ОСОБА_35 з ОСОБА_36 . З її слів, як каже « ОСОБА_27 » - «поїзд ушол», вів себе пригнічено, був злий. Вона сподівається, що останній знайде роботу. Також неодноразово повідомляє про « ОСОБА_27 », що він громадянин росії й займався роботою, яка йому подобалась. Далі контекст розмови свідчить про те, що « ОСОБА_27 » не сам пішов з роботи та в росії такими кадрами розкидаються (т. 2 а.с. 162-185). 

Свідок ОСОБА_18 показав суду, що є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 , 1985 року народження. Про цього сина розповів, що він закінчив військовий інститут зв`язку, де певний час після цього працював. У 2009 році його взяли на службу до спецпідрозділу «Альфа» УСБУ в Донецькій області, де протягом 2013-2014 року він був одним з керівників цього спецпідрозділу. Приблизно всередині травня 2014 року ОСОБА_7 повідомив йому, що в нього закінчився п`ятирічний контракт з СБУ і продовжувати він його не має намірів. Влітку 2014 року син виїхав до Криму. З цього часу протягом трьох років він не мав із ним зв`язку. Спілкувались з невісткою - дружиною ОСОБА_7 на побутові теми, в основному про внуків. Пізніше від іншого сина дізнався, що ОСОБА_7 працює у фсб міста Сімферополя АР Крим, приймав участь у спортивних змаганнях з багатоборства, є майстром спорту з рукопашного бою. В 2018 році він із ним зустрічався в Криму, проте останній про себе нічого не розповідав. У грудні 2021 року він мав з ним телефонну розмову, після чого більше не зв`язувались. Чи виходив він з громадянства України йому не відомо. 

Свідок ОСОБА_17 , який є старшим братом обвинуваченого ОСОБА_7 пояснив суду, що восени 2017 року їздив до міста Севастополь АР Крим, де відпочивав у квартирі свого брата ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 . Останній повідомив його, що є співробітником фсб рф, проте його форми та документів не бачив, посади не говорив. У 2021 році він також приїздив до міста Севастополь АР Крим, де його брат ОСОБА_7 приймав участь у змаганнях з багатоборства. У лютому 2022 року із ним останній раз переписувались на побутові теми, після чого більше не спілкувались. Також зазначив, що йому відомо, що його брат ОСОБА_7 у травні 2014 року брав участь у штурмі Донецького аеропорту в складі батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Крім того, підтвердив, що впізнав брата, коли демонстрували кубок зі стрільби як особу, що приймала в ньому участь.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що з 28.07.2011 року по 14.12.2014 року проходив службу на посаді оперативного співробітника спецпідрозділу «Альфа» УСБУ в Донецькій області, де також працювали співробітники ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , а також ОСОБА_7 , який обіймав посаду заступника начальника відділу Центру спеціальних операцій. З останнім мав службові відносини. ОСОБА_7 негативно ставився до протестних акцій, що мали місце в 2014 році в Україні. Приблизно з лютого 2014 року їх підрозділ базувався на конспіративній квартирі по АДРЕСА_3 , де здійснювалась підготовка відділу до оборони, укріплення для запобігання штурмам. Перед працівниками його підрозділу з того часу неодноразово виступали представники фсб рф з москви, яких приводив ОСОБА_8 , та агітували переходити до них працювати, бо там значно вище грошове забезпечення. 26.05.2014 року він прибув з відпустки та за викликом ОСОБА_7 мав заступити на чергування у зазначеній конспіративній квартирі, проте його туди не впустили. ОСОБА_7 йому наказав іти звідти геть. Наступного дня вийшов на роботу та дізнався, що його підрозділ повернувся із Донецького аеропорту, куди їм ОСОБА_8 наказав завести ОСОБА_41 та вивести інших, забезпечуючи безпеку. Для цього було виділено шість співробітників спецпідрозділу, в тому числі ОСОБА_7 . У останнього бачив свіже вогнепальне поранення в районі шиї та плеча, яке він при ньому обробляв. Вочевидь це не була побутова травма. Також бачив як його співробітники в цей день здавали зброю. Безпосередньо чув тоді таку розмову в підрозділі: «3-й полк спецназа вийде, а ОСОБА_42 зайде». В подальшому ОСОБА_7 залишився на непідконтрольній території так званої «ДНР», а потім виїхав до Криму, де займався прикладною стрільбою, виступав на змаганнях. Упізнав його на продемонстрованих роликах, які вказані вище.

Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що протягом травня 2013 року - червня 2014 року працював водієм в УСБУ в Донецькій області та місце його служби знаходилось по вулиці Рози Люксембург міста Донецьк. У червні 2014 року він просив дозволу у ОСОБА_7 виїхали із міста Донецьк та виїхав, а останній залишився там. 

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що з 2012 року по травень 2014 року проходив службу в Центрі спеціальних операції «Альфа» УСБУ в Донецькій області на посаді оперуповноваженого. Начальником підрозділу був ОСОБА_8 , а командиром групи ОСОБА_7 . З останнім перебував у службових стосунках. На початку 2014 року, після приїзду із міста Києва, ОСОБА_7 був не згоден із діями влади. Коли ОСОБА_43 зняли з посади, на його місце призначили ОСОБА_7 керівником відділу. Наприкінці травня 2014 року ОСОБА_7 висловлювався, що буде залишатися в «ДНР» та до місця збору для виїзду з міста Донецьк не прибув, а залишився на окупованій території. На відеозаписі штурму Донецького аеропорту від 26.05.2014 року упізнав ОСОБА_7 серед бойовиків, які здійснювали штурм за ознаками зовнішності, специфіки руху та його екіпіруванням (маска, бронежилет, куртка), яке він зазвичай вдягав і раніше, що мало певні особливості. 

Свідок ОСОБА_44 , яка у 2014 році працювала заступником начальника відділу кадрів УСБУ в Донецькій області повідомила, що на початку літа 2014 року було розпорядження керівництва СБУ про передислокацію особового складу із міста Донецьк до міста Маріуполь, Донецької області. Це розпорядження ОСОБА_7 не виконав та в подальшому був звільнений з СБУ у зв`язку зі службовою невідповідністю. 

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що у 2014 році проходив службу в ЦСО «А» УСБУ в Донецькій області з ОСОБА_7 , який був командиром підрозділу. Останній симпатизував російській «альфі», переглядав ролики з участю їх бійців та захоплювався рівнем їх підготовки. ОСОБА_7 був гарним спеціалістом з вогневої підготовки, тактики та альпінізму. Підтвердив, що під час досудового слідства йому давали переглядати відеоролики штурму Донецького аеропорту, що мав місце 26.05.2014 року, де він впізнав ОСОБА_7 серед бойовиків «сепаратистів», на одязі він мав шеврон з прапором рф. Також впізнав ОСОБА_7 на відеоролику проведення змагань з прикладної стрільби серед спецпідрозділів рф.

Свідок ОСОБА_14 також підтвердив, що в 2014 році проходив службу в ЦСО «А» УСБУ в Полтавській області з майором ОСОБА_7 , який обіймав посаду заступника начальника відділу. На відеозапису штурму Донецького аеропорту упізнав серед бойовиків озброєного та екіпірованого ОСОБА_7 , останній займав положення для стрільби. В подальшому ОСОБА_7 проходив службу у фсб рф. 

IV. ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що провина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014), ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону №2258-VI від 18.05.2010) доведена поза розумним сумнівом.

Так, судом встановлено, що обвинувачений, будучи офіцером УСБУ, усвідомлював свій обов`язок щодо захисту суверенітету України, проте діяв умисно на шкоду національній безпеці. Його перехід на бік ворога (фсб рф) в умовах збройного конфлікту є класичною формою державної зради. Небезпечність цього злочину є критичною, оскільки він підриває обороноздатність, бо зрадник використовує своє спеціальні уміння та навички працівника спецслужби проти власної країни. Факт переходу на бік ворога створює ілюзію правомірності дій агресора та послаблює єдність нації. Агресор отримує додатковий людський ресурс та інтелект, який найкраще орієнтується в українському контексті.

Доведеним є також те, що, вступивши до лав фсб рф на окупованих територіях обвинувачений сприяв діяльності організації, яка українським законодавством визнається такою, що здійснює терористичну діяльність.

Участь в організаціях, що забезпечують силове утримання окупованих територій, утворює склад злочину, передбаченого ст. 258-3 КК, оскільки діяльність таких структур спрямована на залякування населення та порушення громадської безпеки з політичною метою.

Перехід на бік ворога (зрада) та подальша участь у терористичній організації (робота в каральних органах окупанта) не поглинаються одним складом злочину, оскільки мають різні об`єкти посягання: національна безпека та громадська безпека відповідно. 

V. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких проти основ національної та громадської безпеки, являючи підвищену суспільну небезпечність.
Враховуються і дані про особу обвинуваченого, який в Україні раніше не судимий та не працює, одружений.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Враховуючи статус обвинуваченого як офіцера спецслужби, який складав Присягу на вірність українському народові, його дії свідчать про найвищий ступінь соціальної небезпеки та цинізму, тому суд приходить до переконання про необхідність призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі з позбавленням військового звання.

VI. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ

Судові витрати у справі відсутні. Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України. 
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу необхідно залишити тримання під вартою, з метою забезпечення його виконання та уникнення ризиків ухилення його від суду, виконання процесуальних рішень, а також продовження злочинної діяльності.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.
Згідно абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого. 
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також те, що наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, може впливати на свідків, експертів, спеціалістів та продовжувати злочинну діяльність, колегія суддів вважає, що вбачаються підстави залишити йому запобіжний захід тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_45  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) та ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону №2258-VI від 18.05.2010) і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014) у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;
- за ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону №2258-VI від 18.05.2010) у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 військового звання «майор».
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу - залишити тримання під вартою без визначення розміру застави.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання засудженого на виконання даного вироку.
Речові докази: диски із відеозаписами слідчих дій - зберігати при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Судді:

ОСОБА_46    ОСОБА_47    ОСОБА_48