Справа № 163/701/26 
Провадження № 2/163/358/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( З А О Ч Н Е )
05 червня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючої судді Гайдук А.Л.,
з участю секретаря Кузьміної А.В.,
розглянувши у приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в :
У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 13 280 гривень заборгованості за кредитним договором (оферти) № 07.05.2025-100001575 від 07.05.2025.
Вимоги обґрунтовано тим, що 07 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 07.05.2025-100001575, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 4000 гривень строком на 217 днів під проценти за ставкою 1% за день користування протягом перших трьох чергових періодів та 0,5% за день користування протягом чергових періодів та комісії за надання кредиту та його обслуговування. ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 13280,00 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000,00 гривень, заборгованості по процентах в сумі 6200,00 гривень, заборгованість по неустойці 2000,00 гривень, по комісії за надання кредиту в сумі 360,00 гривень та додаткової комісії (за обслуговування кредиту) – 720,00 гривень, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами суду не здійснювалося.
Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, відзиву не подавав, клопотань чи заяв не надсилав.
З огляду на викладене, суд провів заочний розгляд позову, відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України.

Аналізуючи докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.
07 травня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» уклали кредитний договір № 07.05.2025-100001575, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» (оферти), заявки ОСОБА_1 від 07.05.2025 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, інформаційного повідомлення позичальника. 
Договір укладений на таких умовах.
Сума кредиту – 4000 грн. Строк, на який надається кредит, - 217 днів з дня його надання. 
Дата повернення кредиту – 09.12.2025.
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку. 
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів користування кредитом, після завершення періоду дії процентної ставки «Стандарт». 
Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 360,00 гривень.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 360,00 гривень у кожному з двох чергових періодів.
Листом ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» №1-1303 від 13.03.2026 року стверджується факт переказу 07.05.2025 на суму 4 000 грн. на карту відповідача №4149439022617371 за договором № 07.05.2025-100001575 від 07.05.2025 через сервіс онлайн платежів iPay.ua; наведене не заперечується і відповідачем.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стороною позивача до позовної заяви додано копії документів, які складають укладений з відповідачем кредитний договір № 07.05.2025-100001575 від 07.05.2025, та підписані відповідачем електронним підписом.
Факт укладення цього договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем ОСОБА_1 , були достеменно відомі останньому.
Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків та комісії за користування.
Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі.
Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав.
Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за цим кредитним договором заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 13 280,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 4000,00 гривень, заборгованість по процентах в сумі 6200,00 гривень, заборгованість по неустойці 2000,00 гривень, по комісії за надання кредиту в сумі 360,00 гривень та додаткової комісії (за обслуговування кредиту) – 720,00 гривень.
Сума заборгованості по тілу кредиту, його процентах та по комісії за надання кредиту відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, відтак – підлягає стягненню з відповідача.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до п.18 Перехідних Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене неустойка, нарахована ТОВ «Споживчий центр» за невиконання зобов`язання за кредитним договором № 07.05.2025-100001575 від 07.05.2025 у сумі 2000 гривень, підлягає списанню кредитодавцем.
Щодо стягнення заборгованості по коміії за обслуговування кредиту суд дійшов до такого.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суд зазначає, що умова кредитного договору щодо обов`язку відповідача сплачувати банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості по суті є платою позичальника за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена законом, та плату за дії, які вчиняються позичальником на користь кредитодавця, є прямою економічною метою останнього і не становлять платної банківської послуги. А тому, такі умови кредитного договору є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Наведене узгоджується з висновком, якого дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту у сумі 720 гривень до задоволення не підлягає.

При розгляді справи суд, відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України, керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані позивачем докази.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів та процентів, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитним договором.
Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 10 560 гривень (4000 грн. отриманих кредитних коштів + 6200 грн. процентів + 360 грн. комісії за надання кредиту).
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 10 560 гривень. 

За клопотанням представника позивача питання стягнення витрат позивача на правничу допомогу буде вирішено в порядку статті 141 ЦПК України протягом 5 робочих днів.
Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 79,52 % таких вимог.
Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором (оферти) № 07.05.2025-100001575 від 07.05.2025 року в загальній сумі 10 560 (десять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яку становлять:
- 4000 (чотири тисячі) гривень заборгованості за тілом кредиту;
- 6200 (шість тисяч двісті) гривень заборгованості за процентами;
- 360 (триста шістдесят) гривень комісії за надання кредиту.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) гривень 14 копійок судового збору. 
Питання відшкодування витрат позивача на правничу допомогу вирішити в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному апеляційному порядку. 
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Інформація про сторін:
позивач - ТОВ «Споживчий центр»; місцезнаходження - вулиця Саксаганського, 133-А, місто Київ; код ЄДРПОУ – 37356833;
відповідач – ОСОБА_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 .

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук