УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/974/25 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді Коломієць О.С., 
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 290/974/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про повернення безпідставно набутих коштів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ходак Владислав Володимирович
на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кірічука М.М.
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти за кредитним договором №1001759401301 від 8 грудня 2020 року у розмірі 46 696,08 грн та безпідставно отримані грошові кошти за кредитним договором №1001977840601 від 21 вересня 2021 року у розмірі 22 054,99 грн, що разом становить 68 751,07 грн. 
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Романівського районного суду Житомирської області для продовження розгляду.
Зокрема, представник посилається на те, що позивач звертається з позовною заявою про стягнення не просто безпідставно отриманих коштів, а саме: безпідставно отриманих грошових коштів за кредитними договорами №1001759401301 від 08.12.2020 та №1001977840601 від 21.09.2021, які бралися на споживчі цілі. 
Вказує, що у рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1 26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону «Про захист прав споживачів», які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. 
Тому в аспекті конституційного звернення положень Закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги законодавства про захист прав споживачів розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. 
З огляду на те, що на відносини між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» у рамках кредитних договорів №1001759401301 від 08.12.2020 та №1001977840601 від 21.09.2021 поширюється законодавство про захист прав споживачів, тому позивач був вправі звернутись до Романівського районного суду Житомирської області із позовною заявою за правилами альтернативної підсудності (ч. 5 ст. 28 ЦПК України). Тому ухвала Романівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 у справі №290/974/25 є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення 18.05.2026 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Передаючи цивільну справу до Подільського районного суду м. Києвадля розгляду за підсудністю, суд виходив з того, що спір, який виник між сторонами, безпосередньо не пов`язаний з порушенням прав споживача, оскільки позивач не заявила вимоги про стягнення коштів за споживчим кредитом, а пред`явила вимоги про стягнення з відповідача на свою користь коштів у розмірі 68 751,07 грн, отриманих без правових підстав (безпідставно набутих грошових коштів) переплата.Оскільки відповідач зареєстрований у встановленому порядку по АДРЕСА_1 , суд прийшов до висновку про непідсудність даної справи Романівському районному суду Житомирської області.
Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Згідно зі ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються до суду за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
З преамбули Закону «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
За змістом статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги; банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. До банківських послуг належать: залучення коштів та банківських металів, що підлягають поверненню, від необмеженого кола осіб; відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); надання коштів та банківських металів у кредит за рахунок залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від власного імені, на власних умовах та на власний ризик. Банк має право надавати фінансові платіжні послуги.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про платіжні послуги», до фінансових платіжних послуг належать, зокрема, послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуги щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців).
Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що під час надання споживачам послуг на платіжному ринку надавачі платіжних послуг зобов`язані дотримуватися вимог законів України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що даний спір виник з приводу безпідставно отриманих грошових коштів відповідачем за кредитними договорами, які були надані банком на споживчі цілі. 
Відтак, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 , відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України, вибрала підсудність за зареєстрованим місцем свого проживання з урахуванням статусу споживача, тобто підсудність за вибором позивача.
Суд першої інстанції вирішуючи питання підсудності не врахував усіх обставин, помилково передав справу на розгляд іншому суду з порушенням правил альтернативної підсудності.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскаржена ухвала суду про передачу справи за підсудністю постановлена з порушенням норм процесуального права, що, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ходак Владислав Володимирович, задовольнити.
Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді