КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/4520/25 Головуючий у суді І інстанції: Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/9854/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Ратнікової В.М., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Патрик Ганни Григорівни, яка представляє інтереси Моторного (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2026 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 кошти у розмірі 54 942,04 грн та судові витрати.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.03.2024 року о 14 год. 35 хв. на бульварі Міхновського в напрямку мосту Патона з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Порш», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , що був забезпечений полісом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Також вказано, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позивач зазначає, що у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторним (транспортним) страховим бюро України на користь потерпілого було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 53362,04 грн.
Крім цього, Моторним (транспортним) страховим бюро України було понесено витрати на залучення спеціаліста з визначення вартості завданого матеріального збитку у розмірі 1 580 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов`язані з регламентною виплатою в сумі 53362 грн 04 коп..
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп..
Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, адвокат Патрик Г.Г., в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України, подала до Київського апеляційного суду через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині відмови позивачу у стягненні витрат за послуги спеціаліста та ухвалити в цій частині нове, про задоволення позову в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача суму у розмірі 1580 грн.
Також просила стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3634 грн.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що витрати пов`язані з залученням спеціаліста не є витратам пов`язані з страховим відшкодуванням, а спрямовані на встановлення розміру збитків і належать до звичайної господарської діяльності страховика.
Зазначив, що суд першої інстанції застосував до даних правовідносин Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ, який набрав чинності з 20 червня 2024 року та введений в дію з 01 січня 2025 року.
В той же час, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що страховий випадок мав місце 10 березня 2024 року, до набрання чинності вищевказаного закону, тобто до даних правовідносин суд першої інстанції мав застосувати положення попереднього Закону № 1961.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що кошти, сплачені страховиками до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ є коштами страхових резервів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів таких страховиків.
Отже, виплати потерпілим, як і витрати пов`язані з такими виплатами, є коштами відповідного фонду та підлягають поверненню в порядку ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також зазначала, що витрати понесені МТСБУ у зв`язку з визначенням розміру регламентної виплати фактично можна віднести до збитків, передбачених ст. 22 ЦК України, які виникли безпосередньо з вини особи, яка порушуючи Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не застрахувала свою відповідальність та заподіяла шкоду третій особі, що відповідно потягло до вчинення дій з боку МТСБУ, пов`язаних з виплатою відшкодування та понесення витрат, пов`язаних з визначенням розміру такого відшкодування.
Крім того, витрати МТСБУ, що пов`язані з визначенням розміру страхового відшкодування, що стали підставою для проведення регламентної виплати, в подальшому трансформуються в судові витрати на підтвердження вимог позовної заяви, відшкодування яких регулюється ст. 133 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що МТСБУ виконало покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що Моторно (транспортне) страхове бюро України правомірно пред`явило вимоги до ОСОБА_1 , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.03.2024 року, про відшкодування суми сплачених коштів, пов`язаних з виплатою власнику пошкодженого транспортного засобу «Порш», д.н.з. НОМЕР_2 , регламентної виплати в розмірі 53 362,04 грн.
В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині судове рішення не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача відшкодування понесених позивачем витрат, пов`язаних з залученням експерта у розмірі 1580 грн, суд першої інстанції, обгрунтовував свої висновки тим, що чинним законодавством не передбачено право страховика (МТСБУ) вимагати відшкодування вартості витрат на послуги аварійного комісара, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на встановлення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню в порядку регресу з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не вбачав підстав для відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_1 витрат на послуги експерта в сумі 1 580 грн в порядку регресу,
Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 10.03.2024 року о 14 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по бул. Міхновського в напрямку мосту Патона, під час руху не врахував дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення з автомобілем «Порш», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2024 у справі №757/14942/24.
На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підтвердження чого надано роздруківку з сервісу перевірки чинності полісу внутрішнього страхування відносно автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
16 березня 2024 року ОСОБА_2 , як власник пошкодженого автомобіля звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 3768 від 18.04.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку на момент події, заподіяної власнику автомобіля «Порш», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 57 961,80 грн.
Відповідно наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №3.1/15081 від 12.08.2024 та довідки № 1 від 08.08.2024 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, розмір страхового відшкодування належний до виплати ОСОБА_2 складає 53362,04 грн.
12 серпня 2024 року Моторним (транспортним) страховим бюро України на користь ОСОБА_2 на підставі наказу № 3.1/15081 від 12.08.2024 здійснено регламенту виплату в сумі 53 362,04 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 924741 від 12.08.2024.
Також звертаючись з позовною заявою МТСБУ заявляло вимогу про стягнення з відповідача витрати за послуги експерта в розмірі 1580 грн, посилаючись на п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції яка діяла на час спірних правовідносин), відповідно до якої МТСБУ має право залучити аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
До позовної заяви позивачем долучено копію платіжної інструкції № 854029 від 24 квітня 2024 року на підтвердження сплати суми у розмірі 1580 грн, призначення платежу «оплата послуг аваркому (експерта) по справі №101538, згідно ра. №1580 від 18.04.2024 року» (а.с. 66).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВП ВС від 22.11.2023 року у справі №712/4126/22 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення матеріального збитку, до подачі позову до суду, позивачем у зв`язку з необхідністю встановлення розміру регламентної виплати МТСБУ був залучений спеціаліст ФОР ОСОБА_3 , якому доручено оглянути пошкоджений автомобіль потерпілого та надати відповідний висновок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що потерпіла сторона, в даному випадку МТБСУ, зобов`язана була звернутись до оцінювача для проведення оцінки завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного вказаним спеціалістом, був визначений розмір регламентної виплати розрахований, як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та з ПДВ на запчастини в склав 57961,80 грн, без ПДВ - 53362,04 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при вирішенні спору та визначенні розміру страхового відшкодування, враховано вищевказаний Звіт, наданий позивачем до позовної заяви.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з залученням спеціаліста, оскільки суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, розмір якої встановлений в тому числі на підстав висновку експерта, позивачем надано докази підтвердження понесених таких судових витрат, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відшкодування понесених позивачем витрат пов`язаних з залученням експерта в розмірі 1580 грн за рахунок відповідача.
Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що позов в частині стягнення витрат на проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 18.04.2020 року в розмірі 1580 грн підлягає задоволенню, оскільки вказані витрати були понесені для встановлення розміру шкоди яку було завдано ОСОБА_2 за настанням ДТП.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3634 грн, який був сплачений позивачем при подачі апеляційної скарги (а.с. 108).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у стягненні з відповідача витрат пов`язаних з залученням спеціаліста не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Патрик Ганни Григорівни, яка представляє інтереси Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2026 року скасувати в частині відмови позивачу у стягненні витрат за послуги спеціаліста та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати з оплати виконання робіт по проведенню оцінки автомобіля та складення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 3768 від 18 квітня 2024 року у розмірі 1580 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін: 
Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, адреса: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: не відомий, адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «29» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.М. Ратнікова