ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 р. 	Справа № 480/3107/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, по справі № 480/3107/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 797-ХІІ від 28.02.1991 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити з 26.03.2024 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 797-ХІІ від 28.02.1991 року як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 480/3107/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 480/3107/24 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, серія НОМЕР_1 та довідки Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області № 272 від 06.09.2022 та № 278 від 07.09.2022 разом з актом опитування свідків від 07.09.2022, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2023 у справі № 577/718/23 підтверджують право позивача на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 797-ХІІ, адже станом на 01 січня 1993 року позивач проживав більше трьох років (4 роки 9 місяців 9 днів) на території села Луговики Поліського району Київської області, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.
Апелянт вказує, що він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень № 797-ХІІ 19.03.2024, позивачу виповнилося 55 років 25.03.2024, тому пенсія позивачу повинна бути призначена з 26.03.2024.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням 3-ої категорії, виданим 24.05.2023, серії НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 19.03.2024 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача 27.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 182950008587 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявника 54 роки 11 місяців, страховий стаж особи становить 28 років 3 місяця 21 день.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 січня 1993 р. становить 3 роки 1 місяць 21 день.
Довідка від 23.02.2024 № 59 не врахована, оскільки в ній зазначено, що с. Рагівка Поліського району Київської області згідно Постанови КМУ від 23.07.1991 №106 відносилося до 4 зони посиленого радіологічного контролю, а надане посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” 3 категорії.
Враховуючи 4 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення особа буде мати право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за досягнення 58-річного віку.
Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
За приписами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
За змістом примітки до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Із вказаного слідує, що законом встановлено розрізнення зони гарантованого добровільного відселення та зони посиленого радіологічного контролю (залежно від тривалості проживання/постійного навчання чи праці в одній з цих зон), а також встановлено різні умови для набуття права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Закон не передбачає можливості об`єднання строків проживання в різних зонах радіологічного забруднення. 
Крім цього, колегія суддів вказує, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 - 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.
Водночас, механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), який прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II якого, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачений Порядком №22-1.
З аналізу наведених норм випливає, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Водночас, згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №551 від 11.07.2018 (далі - Порядок №551), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.
Викладене кореспондується зі змістом частини 3 статті 65 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином, Законом № 796-ХІІ та Порядком № 551 визначено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а.
Відтак, надаючи особі потерпілого від Чорнобильської катастрофи, держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що право на пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням 3-ої категорії, виданим 24.05.2023, серії НОМЕР_1 та яке було додано позивачем до заяви про призначення пенсії.
Позивач звернувся до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 19.03.2024 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача 27.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 182950008587 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявника - 54 роки 11 місяців, страховий стаж особи становить 28 років 3 місяця 21 день.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 січня 1993 р. становить 3 роки 1 місяць 21 день.
Довідка від 23.02.2024 № 59 не врахована, оскільки в ній зазначено, що с. Рагівка Поліського району Київської області згідно Постанови КМУ від 23.07.1991 №106 відносилося до 4 зони посиленого радіологічного контролю, а надане посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” 3 категорії.
Враховуючи 4 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, особа буде мати право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за досягнення 58-річного віку.
Колегія суддів звертає увагу, що факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (с. Луговики Вишгородського (Поліського) району Київської області) не менше трьох років, а саме з 11.11.1989 по 10.04.1990 та з 10.04.1990 по 20.08.1994 також підтверджується довідкою Вишгородської районної держаної адміністрації від 28.04.2023 № 26, довідками Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області № 272 від 06.09.2022 та № 278 від 07.09.2022, актом опитування свідків від 07.09.2022, рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2023 у справі № 577/718/23.
Доказів на підтвердження недостовірності відомостей, вказаних у зазначених документах, матеріали справи не містять.
Отже, наведене свідчить про те, що позивач проживав на території зони гарантованого добровільного відселення 4 роки 9 місяців 9 днів, що дає йому право на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком додатково на 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території, тобто на 2 роки за 4 роки такого проживання.
При цьому, до позивача не застосовується початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки), оскільки матеріалами справи не підтверджується, що з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року позивач постійно проживав у зоні гарантованого (добровільного) відселення.
Водночас, довідкою, виданою старостинським округом № 8 села Рагівка Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області від 23.02.2024 № 59 підтверджується, що у період з 1983 року по 07.05.1987 та з 06.06.1989 року по 09.04.1990 року позивач був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , у період з 08.05.1987 по 05.06.1989 року служив в рядах Радянської Армії.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, с. Рагівка Поліського району Київської області віднесено до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю.
Колегія суддів вказує, що зазначена довідка є документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а.
При цьому, термін проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю відповідно до змісту вказаної довідки складає менше 4 років станом на 01.01.1993, відтак підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та стажу на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII відсутні.
Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV та те, що на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії вік заявника становив 54 роки 11 місяців, страховий стаж складав 28 років 3 місяця 21 день, колегія суддів доходить висновку, що позивач не набув права на отримання пенсії зі зниженням віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, колегія суддів вказує, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з недосягненням позивачем необхідного пенсійного віку вчинена на законних підставах.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження у ході розгляду колегією суддів.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з положеннями статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі № 480/3107/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова