ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №278/5756/25 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Григорусь Н.Й., 
Галацевич О.М.,
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 278/5756/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича,
на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Носача В. М. у м. Любарі,

встановив:

У листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (далі - ТОВ "Таліон Плюс") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 11 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога") та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №258609764 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 10300,00 грн. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".
На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. Відповідно до умов договору кінцева дата повернення кредиту 10.01.2030; базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
21 січня 2025 року товариство відступило право вимоги за договором до ТОВ "Таліон Плюс" за договором факторингу № МВ-ТП/18.
Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим ТОВ "Таліон Плюс" було достроково розірвано договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення.
Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем у позовній заяві становить 29892,66 грн, з них: заборгованість по кредиту 10300,00 грн, заборгованість по процентам 19077,66 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 515,00 грн.
На підставі викладеного вище, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таліон Плюс" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 29892,66 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Любарський районний суд Житомирської області рішенням від 12 лютого 2026 року позов ТОВ "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таліон Плюс" заборгованість за кредитним договором в розмірі 29892,66 грн, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник  ОСОБА_1 - адвокат Працевитий Г.О. подав апеляційну скаргу. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, з 26 квітня 2023 року відповідач проходить військову службу у лавах Національної гвардії України, спочатку у військовій частині НОМЕР_2 , а з 31 січня 2025 року - у військовій частині НОМЕР_3 , де продовжує службу на час розгляду справи. У зв`язку з цим вважає, що на спірні правовідносини поширюються гарантії, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого військовослужбовцям під час особливого періоду не нараховуються проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції та інші платежі, пов`язані з невиконанням кредитних зобов`язань, за винятком прямо визначених законом випадків. Посилаючись на наведені положення закону, апелянт вказує, що, оскільки в період дії кредитного договору він перебував на військовій службі, з нього може бути стягнута виключно сума основного боргу (тіло кредиту) у розмірі 10300,00 грн, тоді як нарахування та стягнення процентів за користування кредитом є неправомірним. 
На підтвердження цього апелянт наводить визначення особливого періоду, передбачене Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також зазначає, що для застосування вказаної пільги закон не ставить вимогу щодо наявності статусу учасника бойових дій, оскільки її дія поширюється на всіх військовослужбовців, які проходять службу в умовах особливого періоду. 
Також апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц та від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14, у яких роз`яснено порядок підтвердження статусу військовослужбовця та застосування передбачених законом пільг. Крім того, апелянт наводить приклади аналогічної практики апеляційних судів, у яких за наявності підтвердження проходження військової служби суди відмовляли у стягненні процентів та інших додаткових платежів, залишаючи до стягнення лише суму фактично отриманих кредитних коштів. 
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2026 року у відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав учасникам строк для подання відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
03 квітня 2026 року представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. На обґрунтування доводів відзиву зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, з належним дослідженням поданих сторонами доказів та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. На думку позивача, доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом обставин та фактично зводяться до незгоди відповідача з правовою оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції. 
Позивач не заперечує, що на військовослужбовців поширюються гарантії, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до яких проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції та інші додаткові платежі не підлягають нарахуванню за наявності передбачених законом умов. Разом із тим позивач вказує, що для застосування таких пільг позичальник повинен надати кредитодавцю належні документи, які достовірно підтверджують підстави та строки проходження військової служби. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на роз`яснення Національного банку України, лист Міністерства оборони України, а також правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 та від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19. 
На думку позивача, надані апелянтом до суду апеляційної інстанції витяг з наказу, довідка форми № 5 та військовий квиток не підтверджують належним чином, що на момент укладення кредитного договору та протягом усього строку кредитування відповідач перебував на військовій службі саме у статусі, який дає право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим позивач вважає, що підстав для застосування передбаченої законом пільги та звільнення відповідача від сплати процентів не встановлено. 
Крім того, позивач наголошує, що кредитний договір укладений належним чином, відповідач не заперечує факту його укладення та отримання кредитних коштів, а тому відповідно до статей 526 та 629 ЦК України зобов`язаний виконати прийняті на себе договірні зобов`язання. Позивач зазначає, що умови договору були чіткими, зрозумілими та погодженими сторонами, а суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 11.12.2024 зазначені персональні дані відповідача ОСОБА_1 , а також номер банківської картки (а.с.39).
11 грудня 2024 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №258609764 (а.с.15-26).
За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". 
Загальний розмір кредиту за цим договором становить 10300,00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів.
На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 10 днів.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 10 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1009,40 грн та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 515,00 грн.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 10.01.2030.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим договором.
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 515,00 грн.
Для суми кредиту отриманої за першим траншем за перші 10 днів дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 11824,40 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1009,40 грн, комісію за надання кредиту у розмірі 515,00 грн та суму кредиту у розмірі 10300,00 грн.
В паспорті споживчого кредиту продукту "Смарт" до договору № 258609764 від 11.12.2024 відображені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша додаткова інформація.
Паспорт підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 (а.с.13-14).
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПрофітГід" підтверджує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06.09.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ "ПрофітГід" було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача ОСОБА_1 , Договір (оферта): 258609764 від 11.12.2024 в сумі 10300,00 грн. Відправник: ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с.66 зв.).
Згідно інформації акціонерного товариства "Універсал Банк" від 16.01.2026 №БТ/Е-1572, банківська картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 11.12.2024 було здійснено зарахування коштів в сумі 10300,00 грн на картку ОСОБА_1 (а.с.115-117).
Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до кредитного договору №258609764, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.01.2025 становить: тіло кредиту - 10300,00 грн, нараховані проценти 4138,54 грн, нарахована комісія 515,00 грн, неустойка 5150,00 грн (а.с.36).
21 січня 2025 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон плюс" (фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/18 (а.с.31-33).
Відповідно до договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до реєстру прав вимоги від 21.01.2025 ТОВ "Таліон Плюс" набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №258609764. Заборгованість по основному боргу становить 10300,00 грн, заборгованість по відсотках 4138,54 грн, заборгованість по комісії 515,00 грн, заборгованість по неустойці 5150,00 грн, загальна заборгованість відступленої вимоги 20103,54 грн (а.с.34-35).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Таліон Плюс" до кредитного договору №258609764, заборгованість ОСОБА_1 станом на 18.06.2025 становить: тіло кредиту 10300,00 грн, заборгованість по відсотках 19077,66 грн, заборгованість по комісії 515,00 грн, заборгованість по неустойці 5150,00 грн, загальна заборгованість 35042,66 грн (а.с.37-38).
Задовольняючи повністю позов суд першої інстанції виходив із того, що  відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі, а тому стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 29892,66 грн, яка складається з тіла кредиту 10300,00 грн, заборгованості по процентах 19077,66 грн, заборгованості по комісії 515,00 грн.
Однак з такими висновками суду погодитись неможливо виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч.1-2 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, відповідач  ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 258609764 від 11 грудня 2024 року, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення).
Прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована.
Матеріали справи свідчать про те, що заявки, які є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором (DCJZ), надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону  НОМЕР_5 .
Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону  НОМЕР_5 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 280/4456/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19).
Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 11 грудня 2024 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 258609764 в електронній формі, умови якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" були виконані. 
Пунктом 9.1.1.7. договору передбачено, що у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору.
Праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст.16 Закону № 1734-VIII.
Положеннями ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Матеріали справи містять повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги та повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору №258609764 від 11.12.2024 з 19.06.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 35042,66 грн та надано банківські реквізити (а.с.67зв.-68).
Проте доказів направлення відповідачу та одержання ним вимоги ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" чи позивача про дострокове повернення кредитних коштів матеріали справи не містять.
Також матеріали справи не містять доказів направлення досудової вимоги (а.с.68 зв.) та одержання її відповідачем. 
Колегія суддів зауважує, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про споживче кредитування" порядок. 
Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз.3 ч.4 ст.16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Таліон Плюс".
У відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Таліон Плюс".
За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як у межах заявлених вимог та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України). 
Апеляційну скаргу представника відповідача задоволено, тому із ТОВ "Таліон Плюс" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою у розмірі 3633,60 грн. 
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича задовольнити.
Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" на користь  ОСОБА_1 3633,60 (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий  В.А. Панкеєва

Судді Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич