Справа № 761/14767/26
Провадження № 2-а/761/413/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва
у складі:
головуючого судді Осаулова А.А.
за участю секретаря судових засідань Путрі Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення шкоди, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов  ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення шкоди, відшкодування моральної шкоди, в якому позивач просив скасувати постанову від 20.02.2026 серії 2КІ №0001744753 про накладення адміністративного стягнення, винесену Інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Юрієм Вікторовичем, відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення. Визнати протиправними дії Інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюка Юрія Вікторовича з примусової евакуації транспортного засобу на спеціальний штрафмайданчик. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) майнову шкоду в сумі 1753,40 грн, спричинену протиправною примусовою евакуацією транспортного засобу на спеціальний штрафмайданчик та зберіганням. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Юрієм Вікторовичем неправомірно винесено відносно позивача постанову про адміністративне правопорушення від 20.02.2026 серії 2КІ №0001744753 за ч.3 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн за те, що транспортний засіб зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9.и ПДР.
Постанову про накладення адмінстягнення позивач вважає незаконною, оскільки:
- позивач здійснив зупинку транспортного засобу у місці, яке зовні виглядало як звичайне засніжене узбіччя. Жодних видимих ознак виїзду з прилеглої території на момент зупинки не існувало. Місце, яке інспектор з паркування згодом кваліфікував як «виїзд з прилеглої території», було повністю засипане снігом, не мало чітко визначених меж, асфальтованого покриття, розчищеного проїзду або будь-яких інших об`єктивних ознак дороги чи виїзду;
- відсутні належні докази проведення вимірювання відстані;
- відповідачем не доведено виключної підстави для доставлення затриманого ранспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик, оскільки транспортний засіб суттєво не перешкоджав дорожньому руху.
Крім цього вказаними діями позивачу заподіяно майнову шкоду, спричинену протиправною примусовою евакуацією транспортного засобу на спеціальний штрафмайданчик та зберіганням, в сумі 1753,40 грн та моральну шкоду у вигляді значного стресу, тривоги, відчуття безсилля та приниження, спричинених фактичним позбавленням можливості володіти своїм майном і необхідністю сплачувати кошти для повернення автомобіля, яку позивач оцінює у 5 000 грн.
Вказане стало підставою для звернення до суду.
У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, звертає увагу, що матеріалами фотофіксації, що становлять доказову базу в межах даної справи, достеменно підтверджена наявність виїзду з прилеглої території за адресою вулиця Антоновича, 169 в місті Києві, як одна зі складових (об`єкт) правопорушення передбаченого підпунктом и) пункту 15.9 Правил. Наявність засніженості ділянки не звільняє його від адміністративної відповідальності. Інспектором було проведено відповідні заміри, що наявні в матеріалах фотофіксації, та які засвідчують, що відстань транспортного засобу Позивача від виїзду з прилеглої території становила близько 190 сантиметрів, що узгоджується з об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого підпунктом и) пункту 15.9 Правил. Затримання транспортного засобу відповідає приписам статей 122, 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 2 Порядку «Тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990. Крім цього, зазначає, що відшкодування майнової шкоди не може розглядатись в порядку с. 286 КАС України. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували протиправність дій Інспектора, моральна шкоди є необґрунтованою. Оскаржувана постанова відповідає вимогам законодавства, а Позивачем не доведено в чому саме полягала протиправність дій суб`єкта владних повноважень.
У відповіді на відзив зазначає, що відповідачем не враховано фактичної засніженості місця події, конкретного виїзду з прилеглої території не встановлено, замір відстані належним чином не зафіксовано. У матеріалах справи немає належного доказу, що автомобіль позивача реально блокував виїзд, унеможливлював рух інших транспортних засобів або створював загрозу безпеці дорожнього руху. Позивач був змушений сплатити штраф, витрати на евакуацію та зберігання автомобіля не через визнання вини, а для фактичного повернення свого майна. Така оплата була вимушеною. Звертає увагу, що незаконне притягнення до відповідальності, евакуація автомобіля, необхідність шукати транспортний засіб, оплачувати штраф і послуги евакуації, витрачати час та нервові ресурси на відновлення порушених прав об`єктивно спричиняють моральні страждання.
В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, в попередньому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в попередньому засіданні заперечив щодо задоволення позову.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 21.04.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Так, судом враховано, що постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року).
Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Постановою інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюка Ю.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 20.02.2026 р. серії 2КІ № 0001744753 притягнуто ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за порушення ст. 122 ч.3 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. З постанови вбачається, що автомобіль  «Kia», д.н.з. НОМЕР_1 , 20.02.2026 р. о 13:30 год. на вул. Антоновича, 169 в м. Київ зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено п. 15.9  и ПДР України
Згідно ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
У примітці ст. 122 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Розділом 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
Пунктом 15.9 "и" Правил дорожнього руху передбачено, що зупинку заборонено ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів.
Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.
Відтак, прилегла територія межує з проїзною частиною і розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги.
Виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини.
Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду було надано фотознімки, які зроблені АРМ Інспектор.
З наданих відповідачем фотознімків чітко вбачається, що автомобіль  «Kia», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.
Вказаний факт не викликає жодних сумнівів, а тому твердження позивача про здійснення неякісної фіксації заміру та відсутність точної відстані, суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку порушення пп.«и» п.15.9 ПДР України є очевидним. Будь-яких доказів на спростування доводів відповідача позивач суду не надав.
Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 17 травня 2018 року у справі №670/346/17.
При цьому, надані відповідачем зображення відображають взаємне розташування автомобіля, меж виїзду та елементів дорожньої обстановки, що дозволяє однозначно ідентифікувати місце стоянки транспортного засобу та характер порушення.
Доводи позивача щодо відсутності факту порушення спростовуються безпосереднім змістом фотозображень, які узгоджуються між собою, відображають місце події з різних ракурсів.
Щодо визнання протиправними дій щодо тимчасового затримання шляхом доставлення транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик варто зазначити наступне.
Відповідно до частини 1, 2 статті 265-4 КУпАП Тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;
Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 990 (далі - Порядок № 990) тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Пунктом 3 Порядку № 990 визначено, що зберігання тимчасового затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції її територіальних (у тому числі міжрегіональний) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними органами Національної поліції укладено договору про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів
Між тим, сама по собі зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду,  в тому числі як видно на фото, суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху за приписами п.п. з) п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП.
Інших доказів або пояснень, які б підтверджували факт протиправності прийняття відповідачем спірної постанови, до суду не надавалось.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Ст. 9 ч.2 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність своїх рішень, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчинено порушення п.п. и п. 15.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП.
Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
З огляду на встановлену правомірність винесення спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення та відсутність порушень процедури тимчасового затримання (евакуації) транспортного засобу, відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з відповідача (відповідачів) грошових коштів, сплачених позивачем у зв`язку з евакуацією та/або зберіганням транспортного засобу та моральної шкоди.
Варто також зазначити, що статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.
У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».
Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом притягнення його до адміністративної відповідальності. Між тим, в даному випадку існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому, зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом притягнення його до адміністративної відповідальності.
З огляду на вищевказане, позивачем не доведено та не надано відповідних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За викладених обставин, враховуючи, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, а тому в задоволенні даного позову про скасування постанови, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення шкоди, відшкодування моральної шкоди, слід відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 14-2, 122, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 265-4, 276, 279-1, 283, 284 КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення шкоди, відшкодування моральної шкоди,-залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Реквізити сторін: 
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 
Відповідач:
Департамент територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), код ЄДРПОУ 34926981, м. Київ, вул. Дегтярівська,31, корп. 2

Суддя: А.А.Осаулов